Loading AI tools
український письменник, перекладач, фольклорист, мистецтвознавець, співак, громадсько-просвітній діяч, військовик З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Михайло Острове́рха (псевдонім: Михайло Осика; 7 жовтня 1897, м. Бучач, нині Тернопільської области — 17 квітня 1979, Бруклін[1]) — український письменник, перекладач, фольклорист, мистецтвознавець, співак, громадсько-просвітній діяч, військовик. Вояк Легіону УСС, УГА, Дієвої Армії УНР.
Островерха Михайло | |
---|---|
Народився | 7 жовтня 1897 Бучач, нині Тернопільська область |
Помер | 17 квітня 1979 (81 рік) Бруклін, Нью-Йорк, США |
Громадянство | ![]() ![]() |
Національність | українець |
Місце проживання | Бучач |
Діяльність | письменник, перекладач, військовик, фольклорист, мистецтвознавець |
Військове звання | хорунжий |
Конфесія | УГКЦ |
У шлюбі з | Олена Островерха (з дому Роман) |
Народився 7 жовтня 1897 року в м. Бучачі[1] (Королівство Галичини та Володимирії, Австро-Угорщина, нині Тернопільської области, Україна).
Навчався в народній школі «на Бараках», школі при монастирі оо. Василіян у Бучачі.
У 1915 році — доброволець УСС, учасник бойових дій. 1916 року поблизу Бережан потрапив у полон до російських імперських військ. У 1918 оці воював у лавах війська ЗУНР, брав участь у бойових діях біля Львова.
У 1919 році закінчив старшинську піхотну школу УГА в м. Золочеві. Хорунжий УГА, згодом — в Армії УНР (культурно-освітній референт).[2] Після поразки у військових діях потрапив в табори інтернованих українських вояків у Польщі (Пикуличі, Каліш[3]). У таборі інтернованих українських вояків почав літературну діяльність у журналах, що там виходили — «Запорожець» у Вадовицях, «Веселка» в Каліші.[4]
1921 року повернувся до Бучача; працював у селах Бучаччини та Станиславівщини;[2] згодом переїхав до Львова, працював у редакції журналу «Червона Калина». Виїздив до Італії, вивчав мистецтво.
1923 року у видавництві «Веселка» в Каліші вийшла спільна збірка поезій Євгена Маланюка, Михайла Селегія та М. Осики «Озимина: альманах трьох».[5][6]
1926 року виїхав до Італії, вивчав мистецтво, літературу, музику, побут; свої враження, знання описував у часописах «Діло», «Новий час», журналах «Назустріч», «Обрії», «Життя і знання», «Дзвони».[6] У цей період стає популяризатором режиму Муссоліні, зокрема 1938 року опублікував книжку «Нова імперія» — найяскравішу апологію італійського фашизму, яка будь-коли виходила з-під пера українця[7].
Під час німецько-радянської війни працював у Львові в історичному відділі військової управи 14-ї дивізії Ваффен СС «Галичина». Редактор дивізійного тижневика «До перемоги».
У 1944 році виїхав до Німеччини, згодом — до США (ЗСА, ЗДА). Співпрацював з редакціями часописів «Америка», «Народна воля», «Свобода», продовжував літературну діяльність.
Учасник ініціативного комітету проведення З'їзду бучачан у Рочестері 30 травня — 1 червня 1969 року.[8]
Був режисером аматорських вистав у селах Жизномирі[12], Сороках[13], виконував у них ролі[14].
Редактор історично-мемуарного збірника «Бучач і Бучаччина».
В експозиції Бучацького районного краєзнавчого музею представлено матеріали, які розповідають про життя та діяльність М. Островерхи.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.