Loading AI tools
Давньоруський князь із династії Рюриковичів, великий князь київський та новгородський З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Мстисла́в I Володи́мирович, в історіографії відомий також як Мстислав Великий[2] (у хрещенні — Федір; у західних джерелах відомий під іменем Гаральд[3][4][5]; 1 червня 1076 — 14 квітня 1132) — давньоруський князь із династії Рюриковичів. Великий князь Київський (1125—1132), князь Новгородський. Найстарший син Володимира Мономаха та його першої дружини Гіти (дочки англійського короля Гарольда II Ґодвінсона), останній князь, що утримував єдність Київської держави. Засновник кам'яної церкви святого Федора в Києві (1129). Святий православної церкви. За його правління створене Мстиславове Євангеліє.
Святий Мстислав І Великий | |||
![]() Мстислав І Великий | |||
| |||
---|---|---|---|
1125 — 14 квітня 1132 | |||
Попередник: | Володимир II Мономах | ||
Наступник: | Ярополк II Володимирович | ||
| |||
1088 — 1094 | |||
Попередник: | Володимир Мономах | ||
Наступник: | Давид Святославич | ||
1095 — 1117 | |||
Попередник: | Давид Святославич | ||
Наступник: | Всеволод Мстиславич | ||
| |||
1094 — 1095 | |||
Наступник: | Юрій Долгорукий | ||
| |||
1117 — 1125 | |||
Наступник: | Святослав Ольгович | ||
Народження: |
1 червня1076 Турів | ||
Смерть: |
14 квітня 1132 Київ | ||
Поховання: | Федорівський монастир, Київ, Україна | ||
Країна: | Київська Русь | ||
Хрещене ім'я: | Федір, Гаральд | ||
Рід: | Рюриковичі (Мономаховичі) | ||
Батько: | Володимир Мономах | ||
Мати: | Гіта Вессекська | ||
Шлюб: | Христина Шведська[1] і Любава[1] | ||
Діти: | Інгеборга, Мальфріда, Всеволод, Марія, Ізяслав, Ростислав, Святополк, Ірина, Ксенія, Рогніда, Єфроси́нія, Євпраксія, Володимир, Ярополк | ||
За ініціативи князя, який почав висувати Новгород на Волхові на провіду роль поряд з Києвом у час початку становлення Руської держави, відредагували (фальсифікували) певні епізоди «Повісті временних літ»[6].
За життя батька посідав новгородський (1088-1094, 1096-1117) і ростовський (1094-1095) княжі столи, пізніше співправив з батьком у Києві.
У 1096 році розбив війська чернігівського князя Олега Святославича та примусив його взяти участь у Любецькому з'їзді 1097, де було укладено угоду про припинення земельних чвар і проголошений принцип успадкування князями земель своїх батьків.
Брав чільну участь в організованих Володимиром Мономахом воєнних походах на половців у 1093, 1107 і 1111. Здійснив два успішні походи на естів у 1113 і 1116. У 1102, коли київський князь Святополк Ізяславич захотів замінити Мстислава в Новгороді своїм сином, новгородці відповіли йому: «якщо у твого сина дві голови, то пришли його до нас.»
У 1117 переведений батьком з Новгорода в Білгород-Київський, ближче до Києва. Місце Мстислава в Новгороді зайняв його старший син Всеволод. Після смерті батька в 1125 посів київський стіл і продовжував зміцнювати престиж великого князя київського та обороняти державу від ворогів.
У 1128-1130 на чолі союзу руських князів здійснив низку походів в Полоцьке князівство, здолав місцевих князів, що прагнули відособитися від Києва, полонив їх, відіслав до Константинополя, а в Полоцьку посадив свого сина Ізяслава Мстиславича.
У 1130 успішно воював з литовцями. Розгромив половців і загнав їх за Волгу. Про величезний міжнародний престиж Київської держави за його правління свідчать численні династичні зв'язки київського князя із західноєвропейськими королівськими дворами.
Помер 14 квітня 1132 (за іншими даними 15 квітня 1133[7]), передавши великокняжий престол братові Ярополку. Похований у церкві збудованого ним Федорівського монастиря у Києві.
У XIV ст. Руська церква зарахувала його до лику святих.
Після смерті Мстислава-Гаральда Київська держава остаточно розпалася на окремі політично незалежні князівства.
У Василя Татищева є життєво-побутові подробиці з життя Мстислава: «…Якось увечері він бесідував із дружиною своєю і веселився. Тоді один із євнухів його, підійшовши до нього, тихо сказав: „Княже! Ти ось, ходячи, землі чужі воюєш і неприятелів усюди перемагаєш. Коли ж ти вдома, то або в суді, або над справами землі своєї трудишся, а іноді з приятелями твоїми, веселячись, проводиш час, а не відаєш, що у княгині твоєї діється. Прохор бо Васильович часто з княгинею наодинці буває. Якщо нині ти підеш, то можеш сам побачити, що я правду тобі кажу“. Мстислав, вислухавши, усміхнувся і сказав: „Рабе! А чи не пам'ятаєш ти, як княгиня Христина вельми мене любила і ми жили в цілковитій злагоді? І хоч я тоді, як молода людина, не скупо чужих жінок навідував, але вона, знаючи це, зовсім не ображалась і тих жінок приязно приймала, показуючи їм, ніби нічого не знала, і через те найбільше мене до її любові і пошани зобов'язувала. Нині ж я зістарівся, а багато трудів і клопотів про землю мені вже про це думати не дозволяють. А княгиня, як людина молода, хоче веселитися і може при цьому вчинити щось і непристойне. Мені це устерегти уже немає змоги, але досить того, коли про це ніхто не знає і не говорять. Тому й тобі краще мовчати, якщо не хочеш нерозумним бути. І надалі нікому про це не говори, щоб княгиня не довідалась і тебе не погубила“. І хоча Мстислав тоді нічого супротивного не виказав і обернув у безумство євнухове зухвальство, але через деякий час тіуна Прохора звелів судити за те, що ніби він у судах не по закону діяв і людей грабував. За це заслали його в Полоцьк, де він незабаром у порубі помер.» У цій новелі йдеться про другу дружину Мстислава Володимировича, дочку новгородського посадника Дмитра Завидовича (1122 р.), за Татіщевим, (Любаву)[8].
Канонізований як святий Православною Церквою не пізніше XIII століття. Згадування пам’яті святого благовірного князя міститься в давньоруських богослужбових Прологах під 15 квітня за старим стилем, а також у богослужбових Прологах інших помісних Православних Церков, зокрема Сербської і Болгарської. 21 серпня 2020 року ПЦУ відновила вшанування Мстислава, як святого благовірного князя та встановила день пам’яті 15 квітня із внесенням в місяцеслов.[9]
Одружувався двічі: Вперше — з Христиною Шведською (? — 18 січня 1122) — дочкою шведського короля Інге I, 1095 року. Діти:
Вдруге — з Любавою, дочкою новгородського посадника Дмитра Завидича, яка пережила чоловіка. Діти від цього шлюбу:
8. Ярослав Мудрий, великий князь київський | ||||||||||||||||
4. Всеволод Ярославич, великий князь київський | ||||||||||||||||
9. Інгігерда, принцеса шведська | ||||||||||||||||
2. Володимир Мономах, великий князь київський | ||||||||||||||||
10. Костянтин IX Мономах, візантійський імператор | ||||||||||||||||
5. Марія-Анастасія Мономах | ||||||||||||||||
11. Олена Склирена (?) | ||||||||||||||||
1. Мстислав Великий, великий князь київський | ||||||||||||||||
12. Ґодвін Вессекський | ||||||||||||||||
6. Гарольд II Ґодвінсон, король Англії | ||||||||||||||||
13. Гіта Торкельсдоттір | ||||||||||||||||
3. Гіта Вессекська, принцеса англійська | ||||||||||||||||
7. Едит Лебедина Шия | ||||||||||||||||
У місті Ізюм Харківської області вулицю Краснокутського перейменували на вулицю Мстислава Великого.[10]
У місті Нікополь вулицю Багратіона перейменували на вулицю Князя Мстислава Великого.[11]
У місті Кривий Ріг вулицю Цвєтаєвої перейменують на вулицю Мстислава Великого.[12]
У місті Первомайськ вулицю Олександра Карпінського перейменували на вулицю Мстислава Великого.[13]
У місті Кам'янське провулок Таращанський перейменували на провулок Мстислава Великого.[14]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.