Loading AI tools
упаковка, що має цінність після покупки, котру можна монетизувати після повернення, щоб переробити або повторно використати її З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Законодавство щодо застави за тару (також відоме як система відшкодування застави чи «депозит за пляшки») — будь-який закон, який вимагає утримання грошової застави (депозиту) на тару з-під напоїв (багаторазового або одноразового використання) в точці продажу. Коли тара повертається в авторизований центр викупу (або точку роздрібної торгівлі у деяких юрисдикціях), депозит частково або повністю повертається тому, хто її повернув (передбачається, що первинний покупець).
Уряди можуть приймати закони щодо утримання застави за тару з кількох причин, включаючи, наприклад:
Не погашена сума застави часто використовується дистриб'юторами або виробниками напоїв/пляшок для покриття витрат системи (включаючи плати за обробку, сплачену продавцям, або плату, щоб збирати, сортувати і транспортувати упаковку) або передається державним органам, задіяним у фінансуванні екологічних програм.
«A & R Thwaites & Co» в Дубліні, Ірландія, 1799 року повідомило про продаж штучної «газованої води» і що вони заплатять 2 шилінга за дюжину повернутих пляшок. «Schweppes», який також був у бізнесі штучно створених мінеральних вод, мав аналогічну політику повернення близько 1800 року, без всякого законодавства[1]. Шотландські компанії з виробництва бутильованої води також добровільно ввели таку схему, щоб сприяти поверненню їх пляшок для повторного використання.[2] У Швеції стандартна система депозитів за пляшки та ресайклінгу була заснована 1884 року; пізніше вимога громадськості про введення депозиту за алюмінієві банки для зменшення засмічення призвели до закону 1984 року.
Законодавчо оформлена система повернення депозитів у Британській Колумбії, Канада, прийнята 1970 року, є найстарішою такою програмою у Північній Америці.[3]
В часи, коли пляшки мили та використовували повторно, виробники напоїв платили за повернення їх (власних) контейнерів, але з появою одноразової упаковки для них стала можлива велика економія, адже питання утилізації перейшло до споживача.
Щорічна кількість упаковки напоїв, яка викидається на звалище або в оточуюче середовище, становить 8 млрд.шт. Запровадження національного законодавства щодо застави за упаковку в Австралії стикнулося зі спротивом виробників напоїв і розбіжностями у ставленні міх її штатами,[4] але в цілому спостерігається зростання динаміки експлуатованих схем депозитів за пляшки на рівні окремих штатів. В даний час усіх штатах, за винятком Вікторії і Тасманії, мають якусь таку схему. Прихильники стверджують, що це самий ефективний спосіб зменшити згаданий обсяг сміття, а також підвищити рівень переробки. Схема також має багато переваг, таких як слугування можливим джерелом доходів для благодійних організацій і кілька тисяч нових робочих місць, що неможливо досягти за допомогою інших підходів.[5]
Пивні пляшки об'ємом 250 або 330 мл підпадають під депозит €0.10, більш великі (750 мл або 1 л) — €0.20. Деякі пляшки для фруктового соку, такі як ті, що продаються Oxfam Wereldwinkels/Magasins du Monde, мають депозит €0.30. Деякі жорсткі пластикові пляшки з-під молока (напр., Delhaize) мають депозит €0.20.
До початку 21-го століття більшість британського пляшкового пива продавалась в стандартних пляшках розміром кварту, пінту, півпінту і третину пінти, хоча деякі пивовари надавали перевагу своїм власним відмінним пляшкам. Стандартний депозит становив 7 пенні за пінтову пляшку і 5 пенні за пів-пінти. Однак відсутність законодавства перехід від продажу в пабах до супермаркетів і з британської у метричну систему мір мали наслідком відмову промисловості від повторного використання пляшок.
В Англії у січні 2017 р., міністри, як повідомлялося, розглядали питання запровадження депозиту у розмірі 10 або 20 пенсів на пластикові пляшки та контейнери після того, як співкерівник Партії зелених Керолайн Лукас висловила свою підтримку такої схеми в кінці 2016 року. Станом на лютий 2017 запровадження такої схеми на пластикової пляшки було малоймовірно, оскільки уряд відхилив пропозиції про депозитні схеми.[13]
У Шотландії, деякі магазини Tesco мають зворотні автомати, які платять екв. півпенса у клубних пунктах картки лояльності за алюмінієву банку. Крім того 2009 року парламент Шотландії прийняв Акт про зміну клімату, який включає в себе повноваження для шотландських міністрів щодо запровадження національної програми депозитів за тару.[14] Станом на квітень 2017 рух Голіруд про підтримку ідеї маленького депозиту на всю тару для напоїв був підписаний 66 членами шотландського парламенту, в тому числі членами від кожної партії. У травні 2015 року, Асоціація захисту сільської Шотландії опублікувала результати опитування з переважною підтримкою депозиту за тару (78,8 % респондентів).[15] Відомо, що кілька компаній, особливо великі корпорації з виробництва напоїв, як Кока-Кола, виступали проти введення національної депозитної схеми.[16][17] Витік документів[18] показав, що у Європі «Кока-Кола» визначає депозитні програми як загрозу і вони збиралися боротися проти. Але в лютому 2017 року компанії з виробництва напоїв несподівано оголосили про свою підтримку програми депозитів за тару в Шотландії, а у інтерв'ю газеті «Independent», «Coca-Cola UK» заявила: «Ми взяли курс на серйозний перегляд нашої стратегії сталої упаковки, щоб зрозуміти, яку роль ми можемо зіграти у розкритті повного потенціалу економіки замкненого циклу у Великій Британії.»[19] 5 вересня 2017, перший міністр Шотландії Нікола Стерджен заявила, що система депозитів за тару буде впроваджена як засіб для вирішення проблеми зростання відходів[20], але конкретної дати запровадження системи поки не встановлено.
За станом на червень 2015 року, Північна Ірландія розглядала впровадження системи депозитів за тару для напоїв після публікації техніко-економічного обґрунтування схеми повернення депозиту за тару в Шотландії.[21] Схема поки не реалізована.
У Данії продаж напоїв у алюмінієвій тарі було заборонено в період між 1982 і 2002 рр. Однак ця постанова порушувала право Європейського Союзу. Європейський Союз змусив Данію скасувати заборону і новий закон, прийнятий 2002 р., запровадив депозитну схему за тару. Дія закону поширюється на пиво (вміст спирту >0.5 % за обсягом), газовані безалкогольні напої (вміст алкоголю 0-0,5 %), енергетичні напої, мінеральну воду, холодний чай, готові до вживання напої і суміші (вміст алкоголю 0,5 %-10 %). Виключені з програми фруктові пюре, соки, какао, вина, міцні алкогольні напої і молоко. Депозити наступні[22]:
Оператором депозитної системи є «Dansk Retursystem A/S», приватна некомерційна організація. Великий відсоток збору (95 %) відбувається автоматично через автомати повернення, 5 % — вручну. У 2014 році система досягла загального відсотку повернення 89 %.[23]
В Естонії з 2005 року запроваджена універсальна система депозиту і рециркуляції для одноразової і багаторазової тари. Сюди входять безалкогольні напої, вода, пиво, сидр, соки, концентрати соків, нектарів та слабоалкогольні напої (до 6 % за об'ємом). Система не охоплює міцні алкогольні напої, такі як вино чи горілка, скляні банки або тетрапаки. Депозит €0.10 діє на всю металеву, пластикову і скляну тару для напоїв будь-яких розмірів.[24] Система управляється компанією «Eesti Pandipakend oü», яка є організацією відповідальності виробників, що представляє естонську Асоціацію пивоварів, Асоціацію виробників безалкогольних напоїв, Асоціацію імпортерів безалкогольних напоїв та пива та естонську Асоціацію роздрібних торговців.
У 2015 році 90 % всіх ПЕТ-пляшок, 70 % всіх алюмінієвих банок і 87 % всіх скляних пляшок, які були продані в Естонії, були повернуті для утилізації та/або повторного використання. Загальний відсоток повернення склав 82,3 %.[25]
В Ізраїлі встановлений депозит у 0,3 шекеля (₪) на тару з-під напоїв об'ємом понад 100 мл та до 5л, за винятком молочних продуктів. Системою управляє ELA Recycling Corporation, приватна некомерційна організація, що належить ізраїльським виробникам напоїв. Магазини зобов'язані приймати пляшки, якщо вони їх продали або мають площу більш 28 квадратних метрів і продають напої виробника або імпортера, якому належить пляшка. Компанії не зобов'язані приймати більше 50 пляшок від одного клієнта у день.
У 2015 році відсоток повернення по системі досяг 77 %.[26]
Більшість пивних пляшок 500 мл (місцеві бренди, такі як «Голдстар» і «Маккабі» плюс деякі імпортні як «Карлсберг» і «Туборг») мають депозит у ₪1.20, і охоче приймаються навіть малими магазинами. Пластикові пляшки для води, скляні винні пляшки та банки з-під газованих напоїв в основному приймають великі мережі супермаркетів, у деяких із них встановлені зворотні автомати.
Ісландія має депозитну систему в національному масштабі для широкого спектра тари (пластик, алюміній і скло) з 1989 року.[27] Всі готові до вживання напої, вино і спиртні напої входять у програму. Молоко, молочні продукти, сокові екстракти виключаються. Депозит однаковий для всіх пляшок і банок: 16 ісландських крон.[28]
Коефіцієнт повернення становить близько 90 % для алюмінію, 87 % — ПЕТ і 83 % — скло.
У 1970-х роках Британська Колумбія стала першою канадською провінцією, яка запровадила обов'язкову систему повернення депозитів за упаковку для безалкогольних напоїв та пива. Сьогодні практично всі провінції і території Канади наслідували її приклад; територія Нунавут є єдиною юрисдикцією в Канаді, яка не запровадила якоїсь системи повернення депозитів.
Депозити мають розмір від 0,05 до 0,40 канадських доларів за одиницю в залежності від матеріалу і розміру контейнера і того, чи контейнер з-під алкогольного або безалкогольного напою.
Нижче наводиться короткий опис кожної програми[29]:
У лютому 2016 року Литва приєдналась до системи депозитів за тару. Програма є комплексною і стягує заставу з майже всіх видів тари для напоїв, у тому числі з пластику, металу і скла, об'ємами від 0,1л до 3л. Застава поширюється на пиво та пивні коктейлі, сидр і інші зброджені напої; змішані алкогольні й безалкогольні напої; всі види води, соків і нектарів (що продаються в пластиковій, скляній і металевій тарі); плодово-ягідні вина і винні коктейлі, що продаються в пластиковій і металевій тарі. Не підпадають молоко, вино і міцні алкогольні напої. Депозит однаковий для всіх видів тари і становить €0,10 за пляшку/банку. Більшість збору здійснюється за допомогою зворотних автоматів.[30]
Литовською системою повернення депозитів за тару управляє Užstato Sistemos Administratorius (USAD).
У Нідерландах система депозитів за тару була створена 2005 р. Великі ПЕТ-пляшки з-під води та безалкогольних напоїв об'ємом більше 0,5 л підлягають депозиту €0,25. Пивні пляшки мають €0,10 депозит, пивні ящики — €1,50. Всі інші напої виключаються. Система, яка управляється компанією «Stichting Retourverpakkingen NL», здійснює в основному автоматизований збір (89 %), і лише 11 % повернень робиться вручну.
У 2014 році депозитна система Нідерландів зібрала 95 % тари, яка підпадає під дію програми.[31]
У Німеччині закон про депозит на тару, відомий як Einwegpfand (одноразовий депозит), був прийнятий 2002 року і введений в дію 1 січня 2003 року.[32] Однак його впровадженню чинили спротив лобістські групи німецьких виробників тари і роздрібної торгівлі. Цей бій також включав суди у Федеральному адміністративному суді Німеччини і Федеральному конституційному суді Німеччини, але всі суди були виграні федеральним урядом Німеччини.[33] Закон поширюється на тару з пластмаси, алюмінію, скла для води, пива, змішаних напоїв, що містять пиво, газованих/негазованих безалкогольних напоїв, а також змішаних алкогольних напоїв. Виключена з програми тара для фруктових і овочевих соків, молочних продуктів, вина, спиртних напоїв, лікерів і деяких дієтичних напоїв. Також виключається тара <0,1л і >3л.
Станом на жовтень 2016 року, стандартний депозит для всієї одноразової тари (алюмінієвих банок, одноразових скляних і пластикових пляшок) об'ємом 0,1-3л становить €0,25. Роздрібні торговці зобов'язані приймати лише ті види тари, які вони продають.
Застава за скляні пляшки не визначена законом. Локально звичайний розмір за деякі винні пляшки становить €0,02, €0,08 для пивних пляшок до 0,5л і €0,15 за пивні пляшки з кліп-кришками, пивні пляшки понад 0,5л та інші пляшки (в основному з-під води та безалкогольних напоїв, фруктових напоїв, молока, вершків, йогурта). Деякі пляшки мають ще більш високий депозит. Ящики для пляшок мають депозит у розмірі €1,50. Магазини приймають пляшки тільки тих постачальників і розмірів, які вони продають.
В Німеччині бл.80 % збирається автоматизовано і 20 % вручну. Більшість супермаркетів в Німеччині мають зворотний автомат, який призначений для використання клієнтами; він сканує повернення заставної тари і друкує чек на суму повернення, який можна обміняти на готівку або включити до вартості майбутньої покупки.
Супермаркети недалеко від данського кордону створили схему, де скандинавські жителі звільняються від застави, підписавши «експортну декларацію» і за умови, що банки вивозяться протягом 24 годин і вміст не споживається в Німеччині.
Нова Зеландія прийняла закон про мінімізацію відходів 2008 року. Він передбачає нагляд за продукцією, з якої система депозитів за тару — найбільш відомий вид. Найбільш поширений депозит за пивні пляшки.
Автоматизована переробка пляшок здійснюється з 1970-х років. Схоже на Данію, продаж алюмінієвих банок для напоїв був заборонений в Норвегії до кінця 20-го століття. У 1999 році був прийнятий закон про депозит за тару, який скасував цю постанову. Сьогодні в Норвегії існують такі депозити за тару:
Infinitum AS [Архівовано 7 червня 2022 у Wayback Machine.] (раніше Norsk Resirk A/S) є відповідальною за забезпечення функціонування національної системи одноразових пластикових пляшок і банок для напоїв у Норвегії. Ця некомерційна корпорація була заснована 1999 р. і належить підприємствам і організаціям у харчовій промисловості та продовольчій торгівлі.
Норвезька система працює таким чином, що акцизний податок зменшується зі зростанням відсотку повернення тари, що означає, наприклад, що 90 % повернення для банок дає 90 % знижки на акциз. Це дозволяє напоям продаватися за нижчими цінами.
В 2014 році 95,4 % ПЕТ-пляшок та 96,6 % всіх банок для напоїв в Норвегії були повернуті за цією схемою.
Депозити на тару для напоїв мають довгу історію в Норвегії, починаючи з депозитів на пивні пляшки з 1902 р. Депозит тоді становив 0.06 кр (або 3.30 крони в цінах 2006 р.). Пізніша ця умова про депозит була розширена на пляшки для безалкогольних напоїв.
До 1 січня 2001 року урядова вино-горілчана монополія «Vinmonopolet» мала депозит на продукти, вироблені самою компанією, тобто не включала імпортні продукти.
Всіх продавці напоїв, тара яких підпадає під депозит, за законом зобов'язані приймати порожні контейнери за гроші. Станом на 2016 р. існує понад 15 000 точок прийому у Норвегії; 95 % збору здійснюється автоматизовано (за допомогою зворотних автоматів) і тільки 5 % вручну. Більшість зворотних автоматів в Норвегії вироблені компанією Tomra Systems ASA.
У США закони щодо депозитів за тару в народі називають «закони про пляшки» за Орегонським законом про пляшки; Орегон був першим американським штатом, який прийняв закон про депозити за тару 1971 р. Зараз є 10 штатів, в яких діють подібні закони.
Зусилля, щоб прийняти закон про депозит за тару в 39 штатах, які їх не мають, часто політично оскаржуються. Індустрія виробників тари для напоїв у США, у тому числі компанії по розливу води, газованої води, пива, і корпоративні власники мереж магазинів витрачають великі суми на лобіювання проти введення нових і змінених законів про депозит на тару для напоїв, тому з 2005 року не було прийнято жодного нового закону на цю тему, а штат Делавер скасував свій закон 1982 року у 2010 році на користь невідшкодовуваного податку у 0,04 $ за тару проданого напою (Універсальний закон про переробку).
Досвід 10 штатів, яких діє депозит за тару:
В Угорщині стандартні пляшки для пива, вина і міцних алкогольних напоїв підпадають під депозитну систему, яка була лібералізована в недавньому минулому. Пивні пляшки коштують 25 форинтів, а за пляшки для вина і міцного алкоголю сума визначається трейдером; це можуть використовувати люди, купуючи напій в певному магазині і принісши пляшку назад до суперника, у кого більше депозит. ПЕТ-пляшки та металеву тару з-під напоїв приймають тільки деякі супер — і гіпермаркети, такі як Лідл, Ашан, Теско, Межштанга. Всі вони використовують зворотні автомати для збору: для пляшок і, в більшості місць, для ПЕТ-пляшок вони використовують автомати компаній Wincor-Nixdorf чи Tomra, а алюмінієві банки збираються автоматами угорської ALU-press. Їх перевагою є те, що вони приймають і пресовані банки, а такою мають вбудований прес, таким чином збільшуючи ємність машини. Ціна за тару — 2 форинти за алюмінієву банку та 1 форинт за ПЕТ-пляшку не сильно мотивують людей до повернення такої тари.
Програма розвитку Організації Об'єднаних Націй фінансує техніко-економічне обґрунтування щодо можливості створення системи повернення депозитів на Фіджі, спираючись на досвід успішних проектів у Кірибаті та Федеративних Штатах Мікронезії.[34]
У 2011 році уряд Фіджі затвердив Правила управління навколишнім середовищем [Переробка та утилізація відходів][поправка] 2011" і "Правила раціонального природокористування [Депозит за тару] 2011.[35] Правила забезпечують правову основу для запровадження системи депозитів і повернення тари, і дозволяють виробникам і імпортерам напоїв відкорегувати ціни на суму депозитів.[36] Правила також дозволять Департаменту навколишнього середовища зареєструвати і створити керівний орган, який буде керувати системою депозитів за тару і створити рахунок оборотних коштів, на який будуть зараховуватись всі депозити, сплачені виробниками проданих напоїв, та з якого відраховуватись кошти за повернуту тару.[37] Більш докладної інформації немає.[38]
Депозити були введені на алюмінієві банки 1996 р., на ПЕТ пляшки — 2008 р. і на скляні пляшки — 2012 р. Майже всі безалкогольні напої покриваються програмою, а також пиво, сидр, алкогольні напої, спортивні напої, сік і лікер/спиртні напої/вино, що продається Alko. Молоко не підпадає під депозит. Система управляється «Suomen palautuspakkaus Oy» (скорочено Palpa), яке є приватним консорціумом виробників та імпортерів напоїв. В 2016 році було повернуто 96 % алюмінієвих банок, 92 % ПЕТ-пляшок, одноразової скляної тари — 88 %.[39] Утримуються такі депозити[26]:
Схема, в технічному сенсі, є добровільною і Palpa не має юридичної монополії на систему депозитів за тару. Тим не менш, це єдина така система, що працює. Тара для напоїв, яка не входить до системи депозитів за тару, обкладається акцизом в розмірі €0.51/л, незалежно від розміру тари.[40] Податок настільки високий, що, по суті, всі виробники та імпортери напоїв воліють приєднатися до системи Palpa замість сплати акцизного податку.[41]
З 2006 року покупці сплачують заставу в розмірі 0,5 хорватських кун за одноразову тару (крім молочної продукції) з мінімальним об'ємом 200мл. Роздрібні торговці площею більше 200м2 зобов'язані приймати тару. Збір тари проводиться в основному вручну, деколи — автоматами повернення тари. Роздрібні торговці повинні сортувати контейнерів за типом матеріалу (ПЕТ-пляшки, алюмінієві/сталеві банки і скляні пляшки). Схема управляється урядом, який встановив цільовий показник збору 95 %. У 2015 році схема дозволила збір до 90 % всіх одноразових контейнерів, розміщених на хорватському ринку.[42]
У Чехії більшість пива продається в скляних пляшках, за які береться 3 крони депозиту. Ці пляшки збирають магазини і супермаркети, переважно через автомати повернення. Існує також депозит у 100 крон на пластикові ящики на 20 пляшок. Більшість автоматів повернення приймають ящик, повний порожніх пляшок, повертаючи 160 крон. Депозиту за іншу тару не має.
У Швеції депозити існують на майже всі готові до вживання напої, включаючи пиво, безалкогольні напої, сидр і бутильовану воду. Молочні продукти, овочеві соки, фруктові соки, а також ягідні напої виключаються з програми. Депозити такі:
«AB Svenska Returpack» (Pantamera [Архівовано 7 квітня 2018 у Wayback Machine.]) несе відповідальність за депозитну систему для алюмінієвих банок та ПЕТ-пляшок.[43] Алюмінієві банки мають депозит з 1984 року, ПЕТ-пляшки — 1994 року. «Svensk GlasÅtervinning AB» є відповідальною за депозитну систему для скляних пляшок.[44] Система обороту скляних пляшок була введена 1884 р., а пляшки були вперше стандартизовані 1885 р.[45]
До 1998 року, міцні алкогольні напої та вина в пляшках, що продавались в урядовій монополії роздрібного продажу алкоголю «Systembolaget» також мали депозит, але після дерегуляції постачальників монополії, колишній єдиний постачальник «V&S Group» відмовився від депозиту на свої пляшки, оскільки обмежені форми пляшок ставили його в невигідне становище порівняно з конкурентами. Депозит у «Systembolaget» припинився на початку 1999 року.[46]
Закони щодо систем депозиту за тару були оновлені таким чином, що з 1 січня 2006 року, тара з інших пластмас і металів, наприклад, сталеві банки, можуть бути включені до системи депозитів.[47][48] Закон також робить незаконним у Швеції продаж готових для споживання напоїв у тарі, які не є частиною авторизованої шведської системи депозитів за тару, за винятком напоїв, які в основному складаються з молочних продуктів або овочевих, фруктових або ягідних соків. Однак деякі постачальники здійснюють приватний імпорт з інших країн (в основному з Східної Європи) без системи депозиту, які таким чином конкурують дещо більш низькою ціною для клієнтів. Переробка цих контрабандних банок не розглядається як проблема, але 2010 року Returpack зробив кампанію, якою пропонував 0,1 крон за кожну імпортовану банку без депозиту на користь WWF і зібрав 17 млн банок. У 2011 році подібна акція повторилася, зібравши майже 18 мільйонів банок.[49] Бездепозитна скляна тара збираються у великі контейнери для прозорого або кольорового скла, розміщені в центрі в більшості міських районів.
1,5 л багаторазова ПЕТ-пляшка з депозитом у 4.0 крони була замінена на 1.5 л одноразову ПЕТ-пляшку у 2007 році (пляшки для Spendrups)[50] і 2008 році (пляшки для Кока-кола Швеція).[51]
Хоча Швеція є однією з провідних країн у галузі утилізації тари для напоїв, Returpack використовує рекламу для просування додаткової переробки. Наприклад, в одному з них звучали відомі мелодії «Гуантанамера» і «Pata pata» — що було схоже на гасло Returpack «панта мера» (тобто «більше переробляй»).
У 2016 році рівень утилізації в цілому склав 84,9 % для алюмінієвих банок і ПЕТ-пляшок, що становить 177 штук на людину.[52]
У Швейцарії діє постанова уряду, що 75 % тари повинні повертатись, в іншому випадку може бути введена депозитна система.[53]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.