Loading AI tools
український учасник національно-визвольних змагань, політв'язень З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Петро Іванович Вітів (нар. 15 липня 1956, с. Росохач, нині Україна) — український учасник національно-визвольних змагань, політв'язень, правозахисник. Кавалер ордена «За мужність» I ступеня (2006), Почесний громадянин міста Чорткова (2024). Батько українського військовослужбовця Володимира Вітіва[1].
Петро Вітів | |
---|---|
Петро Іванович Вітів | |
Народився | 15 липня 1956 (68 років) Росохач, Чортківський район, Тернопільська область, Українська РСР, СРСР |
Громадянство | ![]() ![]() |
Національність | українець |
Нагороди | |
Закінчив 8 класів Росохацької школи.
Член підпільної патріотичної Росохацької групи,
Петро брав безпосередню участь у підготовці та здійсненні головної акції організації — встановленню в Чорткові чотирьох українських національних прапорів та вивішування 19 листівок 21 січня 1973 року напередодні 55-ї річниці проголошення Української Народної Республіки Четвертим Універсалом Центральної Ради (22 січня 1918) і 54-ї річниці «Акта злуки ЗУНР з УНР» (22 січня 1919)[2]. Акція була також приурочена до річниці початку арештів української інтеліґенції. Листівки закінчувалися гаслами: «Свободу українським патріотам!», «Ганьба політиці русифікації!», «Хай живе зростаючий український патріотизм!»[3]. Заарештований 11 квітня 1973 року ОГ УКДБ в Тернопільської области. Звільнений з-під варти під підписку про невиїзд через тиждень після арешту[4]. Проти неповнолітнього Вітіва кримінальну справу не порушували[4].
Проживає в рідному селі. Реабілітований.
У кінці 80-х — на початку 90-х рр. Петро брав активну участь у русі за незалежність. Був членом-засновником Чортківського «Меморіалу», членом Української Гельсінкської Спілки, Української Республіканської, відтак Республіканської Християнської партії.
Разом з побратимами веде активну просвітницьку роботу[5][6][7][8][9].
Про членів Росохацької підпільної організації Харківською правозахисною групою видана книжка «Юнаки з огненної печі»[12], відзнято документальні фільми «Прапори» (2018)[13] та «Росохацька група»(2023)[14].
26 січня 2012 року відкрито меморіальну таблицю на фасаді Чортківського гуманітарно-педагогічного коледжу з написом: «На цьому будинку Чортківського педагогічного училища в ніч з 21 на 22 січня 1973 року члени Росохацької патріотичної організації (Вітів П.І., Винничук П.М., Кравець А.М., Лисий М.С., Мармус М.В., Сапеляк С.Є., Слободян М.В.) під керівництвом Володимира Мармуса встановили національний прапор України і політичні прокламації до 55-х роковин проголошення незалежності УНР та в протест проти репресій комуністичної диктатури. Слава Україні! Героям Слава!»[15].
3 вересня 2023 року на фасаді Росохацької гімназії, де навчалися члени патріотичної організації відкрили меморіальну дошку членам Росохацької групи. Відкрили пам’ятну дошку три учасники Росохацької групи — Володимир і Микола Мармуси та Петро Вітів[16].
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.