Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Анна Житков (Anna Nikola Żytkow, вимова польською: [ˈanna ˈʐɨtkɔf]; нар. 21 лютого 1947 року) — польська астрофізикиня. Працює в Інституті астрономії Кембриджського університету[2][3].
Анна Житков | |
---|---|
Народилася | 21 лютого 1947 (77 років) Республіка Польща |
Країна | ![]() |
Діяльність | астрономка, астрофізикиня |
Галузь | астрофізика[1] |
Знання мов | польська[1] |
Заклад | Кембриджський університет |
Анна Житков і Кіп Торн запропонували модель так званого об'єкта Торна — Житков, який є зорею всередині іншої зорі. У 2014 році Житков була членом команди під керівництвом Емілі Левеск[en], яка виявила першого кандидата в такі об'єкти.
Працюючи разом із Кіпом Торном у 1976 році, Житков розробила теоретичну модель зорі нового типу — об'єкта Торна — Житков (TŻO)[4]. Модель передбачає, що цей об'єкт є зоряною оболонкою, усередині якої міститься нейтронна зоря або зародок чорної діри. Такі об'єкти утворюються рідко: існують лише два процеси, здатні привести до їх утворення[5].
Перший процес — це зіткнення нейтронної зорі зі звичайною, карликовою або гігантською, унаслідок чого вони об'єднуються в один об'єкт[5]. Це рідкісна подія, оскільки зорі вкрай рідко стикаються одна з одною. Таке може відбутися лише в щільному зоряному скупченні.
Другий можливий процес — перетворення звичайної зорі на червоний надгігант, у процесі чого вона поглинає свій супутник — нейтронну зорю[5].
У 2014 році група науковців на чолі з Емілі Левеск (Університет Колорадо в Боулдері), у яку входила й Анна Житков, віднайшла першого імовірного кандидата в такі незвичні об'єкти. Для цього вона використала 6,5-метровий Магелланів телескоп Клея[en] в Обсерваторії Лас-Кампанас[6]. Пошуки таких об'єктів тривали приблизно 40 років.
Після відкриття Житков сказала:
Я надзвичайно рада, що почали з'являтися спостережні підтвердження нашого теоретичного передбачення. Відтоді як ми з Кіпом Торном запропонували моделі зір із нейтронними ядрами, нікому не вдавалося спростувати результати нашої роботи. Якщо теорія обґрунтована, рано чи пізно з'являються її експериментальні підтвердження. Тож справа зводилася до того, щоб визначити перспективну групу зір, отримати дозвіл працювати певний час із телескопом і продовжити роботу над проєктом[7].
Кар'єру Житков перервав нещасний випадок під час скелелазіння, який ледь не забрав її життя[8].
У грудні 1995 року Майк Ірвін[en], Скотт Тремейн і Анна Житков разом досліджували два об'єкти з повільним рухом, які, імовірно, належать до поясу Койпера. Житков із групою науковців продовжували дослідження Еджворта (1949) і Койпера (1951), які вказують на те, що протопланетні диски виходять за межі орбіти Нептуна і що матеріал диска за межами Нептуна не об'єднався в планети[9]. Цю групу планетезималей тепер називають поясом Койпера.
Житков та решта членів групи витрачали більшу частину часу на налаштування камери та інструментів, підключених до телескопа Ісаака Ньютона[en] (INT). Група використовувала метод Монте-Карло, який передбачав кілька симуляцій у два окремих етапи. На першому етапі досліджували частоту виявлення зображень, отриманих від INT, як функцію від їхніх зоряних величин. Для цього на вихідні кадри додавали штучні зображення й досліджували результат[9]. На другому етапі аналізували частоту виявлень для серії штучних зображень від INT, які слідували за типовими треками об'єктів Сонячної системи, які рухаються повільно[9].
Результатом цього дослідження стало виявлення двох нових об'єктів поясу Койпера в області 0,7 квадратного градуса до граничної зоряної величини mR = 23,5[9].
Анна Житков відкрила сім малих тіл у Сонячній системі, усі разом із Майком Ірвіном:
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.