Ісседони
З Вікіпедії, безкоштовно encyclopedia
Ісседони (грец. ’Ισσηδόνες, лат. Essedones) — один з найдавніших історичних іранських кочових етносів, відомий, принаймні, з VII до н. е. Найдавніша згадка етноніму — у Алкмана (Фр. 136 А. См. Steph. Byz. s. v. Ίσσηδόνες < Έσσηδόνες[1]).
За Арістеєм з Проконессу (у поданні Геродота (Історія, IV, 13)) ісседони під тиском арімаспів напали на скіфів і примусили останніх піти за р. Аракс.[2]
В іншому місці, локалізуючи массагетів (Історія, I, 201), Геродот пише, що останні живуть «…на сході, за р. Аракс, навпроти ісседонів».[3]
Окремо Геродот повідомляє про дуже архаїчні звичаї ісседонів (ритуальний канібалізм тощо) (Історія, IV, 26)[4]. Ці архаїчні звичаї та особливості в культурі зробили ісседонів дуже популярними в античній літературі.[5]
На окрему увагу заслуговують повідомлення незалежних від Геродота Помпонія Мели («…за ними (арімаспами) живуть есседони до самої Меотіди…»)[6] та Плінія Старшого, який називає ісседонів/ есседонів одними з найвідоміших племен, яких перси називають саками,[7] та локалізує їх спочатку разом з сарматами на схід від р. Танаїс[8], а в іншому місці у горах на Пн. Кавказі.[9]
Згадки у Птолемея Ісседона Скіфського (Geo., VI, 15), Ісседона Серіки (Geo., VI, 16) та власне «великого народу ісседонів»(Geo., VI, 16)[10] на далекому сході дали підстави пов'язати етнонім ісседони з відомим з китайських джерел етнонімом усунь/вусунь[11]
«Ототожнення ісседонів… з усунь, арсі, асіанами чи асами-аланами пов'язано з великими труднощами, хоча в принципі кожна з цих ідентифікацій (чи всі) можливі.»[12]
Наразі обмеженість джерел залишає питання ідентифікації та локалізації ісседонів відкритим. Показовою є наступна думка:
«…уявлення археологів про єдність культур євразійських степів у скіфський час на кшталт уявленню античного світу щодо цієї території, стало підставою для узагальнювального вживання терміну „скіфи“. Тому на зміну визначенню всіх культур цього кола як скіфських в археологічну літературу прийшла традиція називати усю цю сукупність пам'яток „скіфо-сибірською культурно-історичною спільнотою“ чи „культурами скіфського типу“.»[13]