Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
A-1 Skyraider[lower-alpha 1] («Скайре́йдер», в попередній системі позначень AD Skyraider) — американський палубний штурмовик, розроблений у 1940-х роках компанією Douglas Aircraft. Був найбільшим та найпотужнішим одномісним бойовим літаком та останнім бойовим літаком США з хвостовим компонуванням шасі[2].
A-1 Skyraider | |
---|---|
![]() | |
AD-4NA (A-1D) | |
Призначення: | палубний штурмовик, торпедоносець |
Перший політ: | 18 березня 1945 |
Прийнятий на озброєння: | 1946 |
Знятий з озброєння: | 1973 (США) 1985 (Габон) |
На озброєнні у: | Див. Країни-експлуатанти |
Розробник: | Douglas Aircraft Company[1] |
Виробник: | ![]() |
Всього збудовано: | 3180 |
Роки виробництва: | 1945—1957 |
Екіпаж: | 1 особа |
Крейсерська швидкість: | 319 км/год |
Максимальна швидкість (МШ): | 518 км/год |
Бойовий радіус: | 2118 км |
Бойова стеля: | 8700 м |
Швидкопідйомність: | 15,5 м/с м/с |
Довжина: | 11,84 м |
Висота: | 4,78 м |
Розмах крила: | 15,24 м |
Площа крила: | 37,19 м² |
Порожній: | 5,429 кг |
Споряджений: | 8,213 кг |
Двигуни: | 1 × Wright R-3350-26WA Duplex-Cyclone, 18-цил. радіальний з повітряним охолодженням 2700 к.с. (2000 кВт) |
Гарматне озброєння: | 4 x 20-м гармати AN/M3 |
Боєзапас: | 200 набоїв |
Кількість точок підвіски: | 15 з загальним навантаженям до 3600 кг |
Підвісне озброєння: | авіабомби, торпеди, мінні контейнери, некеровані ракети, підвісні гармати |
![]() |
Штурмовик виготовлявся в різних конфігураціях з різною кількістю членів екіпажу (від 1 до 4) та різними призначеннями: штурмовик, нічний бомбардувальник, літак РЕП, літак ДРЛС тощо.
Перебував на озброєнні ряду країн, включно з США, Великою Британією, Францією та Південним В'єтнамом і рядом інших країн. Брав участь у війні в Кореї та у війні у В'єтнамі. Попри застарілість на час в'єтнамської кампанії, значне бомбове навантаження та велика тривалість польоту, недоступні тогочасним реактивним літакам, все ще дозволяли йому бути актуальним[3][2].
Літак створювався під час Другої світової війни як наступник пікірувальників Douglas SBD Dauntless (початково AD мав робочий нікнейм Dauntless II на його честь[4]), Curtiss SB2C Helldiver та Grumman TBF Avenger. Його було розроблено Едом Гайнеманном[en], інженером компанії Douglas Aircraft[5]. Перші прототипи під позначенням XBT2D-1 були замовлені в липні 1944 року, а вже в березні 1945 року літак уперше піднявся в повітря[6]. 1946 року літак було перепозначено як AD-1 та передано першу партію до війська[7].
Після досліджень, що виявили поліпшення характеристик при зменшенні ваги, Гайнеманн із командою спростили конструкцію літака: вони прибрали внутрішній бомбовий відсік, змінили конструкцію хвоста та пікірувального гальма, завдяки чому оптимізували 820 кілограмів ваги[8].
Надалі літак неодноразово модифікувався. Версії AD-1, AD-2 та AD-3 відрізнялись деякими другорядними покращеннями, а AD-4 вже отримав більш потужний двигун R-3350-26WA. Також виготовлялись двомісний AD-1Q та тримісний AD-3N Версія AD-5 стала двомісною, для чого корпус було зроблено суттєво ширшим, а нічний варіант AD-5N мав уже чотири місця для екіпажу. AD-6 мав покращені можливості для бомбардування з малих висот.
Під час В'єтнамської війни літаки додатково оснащували кріслами-катапультами Stanley Yankee[9].
Також, дооснащені радарним обладнанням, вони замінили Grumman TBM-3W Avenger як палубні літаки ДРЛС, допоки не були замінені Grumman E-1 Tracer та Fairey Gannet[en] в ВМС США та ВМС Великої Британії відповідно[10].
Останній з 3180 літаків було виготовлено в лютому 1957 року[4].
«Скайрейдери» стали основою штурмової авіації Військово-морських сил та Корпусу морської піхоти США під час Корейської війни (1950—1953). Перший їх зліт відбувся з авіаносця USS Valley Forge 3 липня 1950[11]. Навантаження та тривалість польоту (до 10 годин), що забезпечувались великими крилами та низькою швидкістю перевершували наявні на той час реактивні літаки[10]. 2 травня 1951 ці літаки здійснили єдину за всю війну повітряну торпедну атаку, знищивши дамбу ГЕС Хвачхон[12].
16 липня 1953 AD-4 збив біплан По-2, що стало єдиною підтвердженою повітряною перемогою літака за час війни[13].
AD КМП зазнавали значних втрат під час бомбардування з низької висоти, що призвело до посилення бронювання: нижню частину та борти вкрили додатковим шаром алюмінієвої броні товщиною від 6,4 до 12,7 мм. Це призвело до зростання маси літака на 280 кілограмів та не вплинуло суттєво на його льотні якості[14].
В епоху реактивної авіації літак вважався анахронізмом, оскільки був повільним поршневим літаком з хвостовим компонуванням шасі[en]. Втім, велике бомбове навантаження та значна тривалість польоту дозволяли йому переважати над тогочасними реактивними літаками для близької повітряної підтримки, зокрема, перехоплення військових конвоїв[3][15].
Попри плани замінити A-1 на Grumman A-6 Intruder, перший залишався у використанні під час війни. Перші удари по Північному В'єтнаму було завдано саме ними 5 серпня 1964 року в рамках операції Pierce Arrow, що слідувала за Тонкінським інцидентом. Літаки піднялись із авіаносців Constellation та Ticonderoga. Під час ударів по паливним складам Віня один літак було пошкоджено та один збито[16][17].
Всього було втрачено 266 літаків (201 у ВПС та 65 у ВМС), з яких п'ять від вогню ЗРК та три в повітряному бою[18].
Під час війни Флот США поступово передавав свої застарілі літаки A-1 повітряним силам Республіки В'єтнам, які замінювали в'єтнамські Grumman F8F Bearcat. Перші постачання відбулись у 1960 році, 1962 Південний В'єтнам мав 22 таких літаки, а всього за війну було передано 308 літаків[19]. Під час «в'єтнамізації», коли США почали надавати більш сучасне озброєння, включно з A-37 Dragonfly та F-5 Freedom Fighter, використання A-1 почало скорочуватись[19].
Королівські ВМС придбали 50 літаків ДРЛС AD-4W у 1951 році. Вони застосовувались у 1956 під час Суецької кризи[20][21]. 1960 року їх було замінено на Fairey Gannet AEW.3[en] з тими самими радарами AN/APS-20[en], а в кінці 1960-х останніми радарами зі «Скайрейдерів» було оснащено Avro Shackleton AEW.2[en], які дослужили до 1991 року[22].
14 британських «Скайрейдерів» було куплено впродовж 1962—1976 років. Обладнання було знято, літаки використовувались як тягачі дронів-мішеней[23].
Франція придбала 20 A-4, 88 AD-4N та 5 AD-4NA у 1956 році для заміни Republic P-47 Thunderbolt в Алжирі. За час короткої служби під час Алжирської війни вони зарекомендували себе ефективними як протипартизанські літаки. У Франції вони залишались на службі до 1970-х років[24]. Вони активно використовувались під час громадянської війни у Чаді, де формально належали місцевим повітряним силам, а фактично керувались французькими найманцями. Зрештою всі французькі A-1 Skyraider було передано союзним країнам: Габон, Камбоджа, Чад та ЦАР[25].
Нижче наведено перелік основних модифікацій літака[26][4]. Без дужок вказується найменування за старою системою позначень (до 1962), в дужках — за чинною (після 1962).
Характеристики вказано для версії A-1H (AD-6)
Загальні характеристики
Тактичні характеристики
Озброєння
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.