![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b8/Renata_Kallosh_2017.jpg/640px-Renata_Kallosh_2017.jpg&w=640&q=50)
Рената Каллош
З Вікіпедії, безкоштовно encyclopedia
|підпис_зображення=
Рената Каллош | |
---|---|
рос. Рената-Елизавета Эрнестовна Каллош | |
![]() | |
Народилася | 16 січня 1943(1943-01-16) (81 рік) Чернівці, Україна |
Країна | ![]() |
Діяльність | фізикиня, викладачка університету, фізик-теоретик, наукова працівниця |
Alma mater | МДУ (1966) Фізичний інститут імені П. М. Лебедєва |
Галузь | КТП |
Заклад | Стенфордський університет[1] Фізичний інститут імені П. М. Лебедєва Фізичний інститут імені П. М. Лебедєва[2] |
Науковий ступінь | кандидат фізико-математичних наук (1968) |
Членство | Американська академія мистецтв і наук[3] |
У шлюбі з | Лінде Андрій Дмитровичd |
Нагороди | почесний доктор Гронінгенського університетуd |
Особ. сторінка | profiles.stanford.edu/renata-kallosh |
Рената Єлизавета Каллош (англ. Renata Elizaveta Kallosh) — фізик-теоретик, професорка фізики в Стенфордському університеті, де працює над супергравітацією, теорією струн та інфляційною космологією.
Рената народилася в Чернівцях, отримала ступінь бакалавра в Московському державному університеті в 1966 році. За 2 роки вона отримала ступінь доктора філософії в Фізичному інституту ім. Лебедєва і почала працювати там професоркою. У 1989 році Рената переїхала до CERN. Рената приєдналася до Стенфорда в 1990 році і продовжує там працювати.[4] У 2009 році вона отримала премію Ліз Мейтнер Гетеборзького університету,[5] а у 2014 році — вчений ступінь Університету Гронінгена. У 2017 році Рената стала членом Американської академії мистецтв і наук .[6]
Рената відома своїм внеском у теорію супергравітації — надсиметричного узагальнення теорії гравітації Ейнштейна . Вона першою здійснила квантування супергравітації, отримавши повний набір правил Фейнмана.[7][8] У свої роботі Рената однією з перших застосувала симетрію BRST[9][10] для вираження калібрувальних інваріацій сили тяжіння, і ввівши назву «BRST». Вона також першою зрозуміла структуру розбіжностей у квантових теоріях супергравітації, показавши серед інших результатів, що супергравітація з N = 8 суперсиметрії є кінцевою щонайменше для 8 циклів.[11] Рената є автором багатьох праць про розв'язки чорних дір в теоріях надгравітації. Особливо важливою є робота написана у співпраці з Серхіо Феррара, щодо аналогії розв'язків чорних дір із вищою суперсиметрією атракторам у механічних системах.[12]
Рената також відома[13] своїм внеском у теорію струн. Зокрема, вона разом із Сандіпом Тріведі, Андрієм Лінде та Шамітом Кахру знайшла механізм стабілізації теорії струнних вакуумів[14] названу «KKLT» на честь авторів. Цей механізм надає теоретичне пояснення аномально малого значення енергії вакууму (космологічної сталої) та описує сучасної стадії прискореного розширення Всесвіту в контексті теорії інфляційного мультисвіту[15] та ландшафтної теорії струн.[16]
Після відкриття конструкції KKLT, наукові інтереси Ренати зосередилися на дослідженні космологічних наслідків теорії супергравітації та струн. Зокрема, разом з Андрієм Лінде та співробітниками Рената розробила теорію космологічних атракторів, яка включає версії інфляційної космології, що найбільш відповідають даним останніх спостережень.[17]