Користувач:AstroWiki1/Чернетка/Європа (супутник)
З Вікіпедії, безкоштовно encyclopedia
Євро́па (дав.-гр. Ευρώπη), або Юпітер II — супутник Юпітера, найменший з чотирьох галілеєвих супутників. Європа посідає шосте місце в списку найближчих до Юпітера супутників, а також шосте місце в списку найбільших супутників у Сонячній Системі. Відкрита 1610 року Галілео Галілеєм[4] і, можливо, незалежно від нього Симоном Маріусом. Супутник був названий на честь фінікійської матері царя Міноса Критського і коханки Зевса (грецького аналога римського бога Юпітера). Протягом століть за Європою велися все більш різнобічні спостереження з допомогою телескопів, а починаючи із 1970-х років — і космічних апаратів, які пролітали поблизу.
Дані про відкриття | |
---|---|
Дата відкриття | 8 січня 1610 року |
Відкривач(і) | Галілео Галілей та Симон Маріус |
Планета | Юпітер |
Номер | II |
Орбітальні характеристики[1] | |
Велика піввісь | 670 900 км |
Перицентр | 664 862 км |
Апоцентр | 676 938 км[2] |
Орбітальний період | 3,551181 діб |
Ексцентриситет орбіти | 0,009 |
Нахил орбіти | 0,466° до площини екватора планети |
Фізичні характеристики | |
Видима зоряна величина | 5.29 (В протистоянні) |
Діаметр | 3 138 км |
Середній радіус | 1 569 км[3] |
Площа поверхні | 3,09× 107 км² |
Маса | 4,80× 1022 кг[3] |
Густина | 3,01 г/см³[3] |
Прискорення вільного падіння | 1,314 м/с² |
Друга космічна швидкість | 2,025 км/с |
Альбедо | 0.67 ± 0.03 |
Атмосфера | наявна |
Інші позначення | |
Юпітер VI |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7b/PIA01130_Interior_of_Europa.jpg/640px-PIA01130_Interior_of_Europa.jpg)
За розмірами Європа трохи поступається Місяцю. Вона складається переважно з силікатних порід, а в центрі має залізо-нікелеве ядро. Європа має дуже розріджену атмосферу, що переважно складається з кисню. Поверхня складається з льоду і є однією з найбільш гладких у Сонячній системі; на ній дуже мало кратерів, але багато світло-коричневих тріщин. Молодість і гладкість поверхні стали причиною появи гіпотези, що під нею розташовується водяний океан, в якому могло б існувати позаземне життя, хоча, ймовірнішим є існування одноклітинних ораганізмів та бактеріоподібних істот[2]. Ймовірно, підповерхневий океан не замерзає завдяки припливним силам, періодичні зміни яких викликають деформацію супутника і, як наслідок, нагрівання його надр. Це також є причиною ендогенної геологічної активності Європи, що нагадує тектоніку плит[5].
Цікаві характеристики Європи, особливо можливість виявлення позаземного життя, призвели до цілого ряду пропозицій щодо досліджень супутника[6][7]. Місія космічного апарата «Галілео», яка почалася 1989 року, надала більшу частину сучасних даних про Європу. В бюджеті NASA на 2016 рік виділені кошти на розробку автоматичної міжпланетної станції Europa Clipper, призначеної для вивчення Європи на предмет наявності життя на ній; запуск найімовірніший в середині 2020-х рр[8][9]. Запуск апарата для вивчення крижаних супутників Юпітера, Jupiter Icy Moon Explorer (JUICE), заплановано на 2022 рік[10].