Loading AI tools
французька акторка З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Анні Жирардо (фр. Annie Suzanne Girardot; 25 жовтня 1931, Париж — 28 лютого 2011, Париж) — французька акторка театру та кіно, співачка, автобіографка. Лауреатка трьох премій «Сезар», премій Каннського та Венеційського фестивалів. Формально не вступаючи в феміністський рух, часто грала феміністок.
Анні Жирардо | ||||
---|---|---|---|---|
фр. Annie Girardot | ||||
![]() | ||||
Ім'я при народженні | фр. Annie Suzanne Girardot[1] | |||
Народилася | 25 жовтня 1931[2][3][…] X округ Парижа, Франція[2][4][1] | |||
Померла | 28 лютого 2011[2][3][…] (79 років) X округ Парижа, Франція[2][5][…] | |||
Поховання | Пер-Лашез і Grave of Girardotd | |||
Громадянство | ![]() | |||
Діяльність | акторка театру, кіноакторка, акторка, телеакторка, співачка | |||
Alma mater | Вища національна консерваторія драматичного мистецтва і Cours Viriotd | |||
Роки діяльності | 1954—2007 | |||
Чоловік | Ренато Сальваторі | |||
Діти | Джулія Сальваторі | |||
Батьки | Raymonde Girardotd | |||
IMDb | nm0320760 | |||
Нагороди та премії | ||||
«Сезар» (1977, 1996, 2001) премія Каннського фестивалю (1961) премія Кубок Вольпі Венеційського кінофестивалю (1965) | ||||
| ||||
![]() | ||||
![]() | ||||
Їй не було 9 років, коли почалася німецька окупація, і мати відіслала її до бабусі у Бретань. У дитинстві Анні мала намір стати хірургинею і після закінчення коледжу навіть вступила до школи медсестер. Однак мрія про сцену привела її в Паризьку консерваторію драматичних мистецтв, куди вона вступила в 1952 році. Тут їй довіряли як драматичні, так і комічні ролі, однак навчальна сцена — не єдиний майданчик, на якому пробувала себе Жирардо. Вона працювала статисткою в «Комеді Франсез», а також співала в кабаре на Монмартрі.
Після закінчення навчання з 1954 по 1957 роки Анні Жирардо грала на сцені «Комеді Франсез». У кіно дебютувала в 1955 році у фільмі режисера Юнебеля «Тринадцять за столом» (1955). Через рік після дебюту удостоїлася премії Сюзанни Б'янкетті як найкраща молода акторка.
У 1950-х роках виконала близько дюжини ролей у комерційних стрічках різного жанру («Людина з золотим ключем», «Мегре розставляє тенета», «Пустеля Пігаль» та інші). Перелом у творчій долі акторки стався після зустрічі з італійським режисером Лукіно Вісконті, який в 1959 році запропонував їй головну жіночу роль у театральній виставі «Двоє на гойдалці» за п'єсою Гібсона. Справжня ж слава прийшла до Жирардо з роллю повії Наді в епохальній картині режисера «Рокко та його брати». Її партнерами по фільму виступили Ален Делон і Ренато Сальваторі, з яким вона одружилася. За іронією, у фільмі саме персонаж Сальваторі завдає її героїні 13 ударів ножем.
Пізніше Анні Жирардо знімалася в безлічі фільмів, серед яких «Жити, щоб жити», «Діллінджер мертвий», «Ніжний поліцейський», «Говоріть, мені цікаво», «Чорна мантія для вбивці», «Життя триває», «Крик в ночі». Акторка з гіркотою згадує, як майже всі помітні ролі, на які вона пробувалася в 1960-ті, відходили Жанні Моро. На життя вона заробляла, граючи комедійні ролі у виставах, які йшли в різних паризьких театрах. Успіх у кіно прийшов з віком, і в 1970-х вона стала найбільш затребуваною кіноакторкою Франції. Її візитною карткою став фільм «Померти від кохання» (1970), котрий оповідав про трагічний зв'язок вчительки середніх років з учнем-підлітком. У 1970-х Анні Жирардо неодноразово з'являється в психологічних драмах Андре Каята «Померти від кохання», «У кожного своє пекло», «Любов під питанням». З цього часу вона поступово змінює своє амплуа, переходячи від складних психологічних образів до характерних комедійних персонажок. Це фільми «Стара діва», «Останній поцілунок», «Знайомство за шлюбним оголошенням», «Доктор Франсуаза Гайя» та інші. Вона багато знімалася в комедіях — таких, як «Свара» (1978) з Луї де Фюнесом. Формально не вступаючи в феміністський рух, часто грала феміністок.
У 1980-ті роки Жирардо переживала творчу кризу. Вона розійшлася з чоловіком, посилилися її проблеми з алкоголем, через афери одного зі своїх коханців вона втратила практично всі заощадження. Однак вона знайшла сили повернутися на великий екран.
У 1988—1989 роках знялася у низці картин: «Ув'язнені», «Легендарне життя Ернеста Гемінгвея», «П'ять днів у липні», «Комедія кохання» та інших. Тоді ж вона знялася у стрічці російського режисера Валерія Ахадова «Руф».
На початку 1990-х Анні Жирардо практично зникла з екрану. За останні роки в кіно можна виділити роботу у австрійця Міхаеля Ганеке — роль старої у фільмі «Піаністка», що принесла їй премію «Сезар» як найкращій акторці другого плану.
Серед останніх її робіт — мадемуазель Медельбаум в комедії Олівера Накаша «Просто друзі», Марія в серіалі Валерія Ахадова «Вільна жінка».
Анні Жирардо була одружена з актором Ренато Сальваторі, у неї є дочка Джулія Сальваторі.
Видала дві автобіографічні книги.
Останні роки Анні Жирардо проживала в пустельному селищі Лізі-сюр-Урк за 50 кілометрів від Парижа під повною опікою дочки, прикута до інвалідного візка. У 2006 році, щоб припинити багаторічні чутки про алкоголізм Жирардо, її дочка змушена була зробити офіційну заяву про те, що у її матері хвороба Альцгеймера. Анні Жирардо померла 28 лютого 2011 року в Парижі на 80-му році життя.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.