typ av permanent befästning Från Wikipedia, den fria encyklopedin
Fort är en typ av permanent befästning.[1] Ordet används framförallt för koloniala utposter. Det kan även beteckna berganläggningar som var för sig inte är så imponerande men tillsammans bildar en fästning. Exempelvis utgjordes huvuddelen av både Vabergets fästning och Bodens fästning av ett antal fort insprängda i urberget.
Rödbergsfortet, en del av Bodens fästning sedd från norr. Stormgraven eller Kaponjärdiket och de bepansrade pjäserna syns tydligt, liksom de storslagna vyerna söderut.Verkan av riktad sprängladdning på en av kupolerna till Fort Eben-Emael, Belgien. Det mycket starka fortet norr om Liège intogs vid ett spektakulärt anfall av tyska fallskärmsjägare i maj 1940 och öppnade vägen för en snabb invasion av landet.
Ett fort är i allmänhet mindre än en fästning men ändå nog befäst för att det ska kunna genomföra en strid på egen hand.[1]
Bodens fästning med forten: Degerbergsfortet, Gammelängsfortet, Rödbergsfortet, Mjösjöfortet och Södra Åbergsfortet
Nakhal fort i Oman, väster om Muskat. Fortet byggdes ursprungligen av portugiser.
Fort och missions-stationen Alamo, nära San Antonio i Texas, byggd av spanska missionärer. Platsen för det blodiga slaget vid Alamo 1836, då fortet försvarades av revolutionerande innevånare i Texas, och anfölls av mexikanska regeringstrupper.
Fortet Kampa Dzong, Tibet. Byggt av brittiska trupper i början av 1900-talet, för att säkra gränsen till Indien från norr.
Tysk flygbild av det sönderskjutna Fort de Douaumont, det starkaste av forten runt den franska staden Verdun, under första världskriget. Fortet intogs snabbt, men återtogs med stora förluster i människoliv under Slaget vid Verdun 1916.
Møvik fort nära Kristiansand i Norge. Anlagd som Batterie Vara av tyskarna under andra världskriget, som en del i befästningslinjen Atlantvallen.