![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/79/Face-smile.svg/langsv-640px-Face-smile.svg.png&w=640&q=50)
Vänlighet
From Wikipedia, the free encyclopedia
Vänlighet innebär att vara trevlig och tillmötesgående i sociala situationer. Inom modern personlighetspsykologi är vänlighet (eller trevlighet) den av de fem dimensionerna enligt femfaktorteorin, som reflekterar individens skillnader i omtanke angående samarbeten och social harmoni. Personer som vinner framgång i den här dimensionen är empatiska, hänsynsfulla, vänliga, generösa, hjälpsamma och generellt omtyckta. De har också en optimistisk syn på människor och tenderar att tro att de flesta är ärliga, anständiga och trovärdiga.[1]
![Thumb image](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/79/Face-smile.svg/150px-Face-smile.svg.png)
Människor som inte lyckas väl med vänlighet placerar ofta egennyttan framför att komma överens med andra. De bekymrar sig, i regel, mindre för andras välmående, och därför är det mindre troligt att de hjälper andra.[2] Ibland är det deras skepticism inför andras motiv som gör dem misstänksamma och ovänliga. Människor som har väldigt svårt för vänlighet har en tendens att bli manipulativa i sina sociala relationer. Det är mer troligt att de tävlar än samarbetar.
Vänlighet anses vara ett så kallat superordinate trait (superordinärt drag), vilket betyder att det är en grupp av mer specificerade personliga egenskaper som slås samman statistiskt. Det finns undantag, men generellt har personer som intresserar sig för andra en förmåga att kunna samarbeta med dem, hjälpa dem och lita på dem. Denna personlighetsmodell är baserad på studier där man använt faktoranalys som metod. Studier påvisar att egenskaperna är indelade på en normalfördelningskurva, där extremerna är ovanliga, och många människors personligheter hamnar i mitten.