Loading AI tools
runristning i Södermanland (Trosa-Vagnhärad 65:1) Från Wikipedia, den fria encyklopedin
Skåängsstenen, eller Södermanlands runinskrifter 32, i Trosa är Södermanlands näst äldsta runsten.[1] Stenen i röd granit[1] har två inristningar vilket är mycket ovanligt.[2] Den ena ristningen är med den urnordiska runradens tecken, förmodligen ristad omkring år 500,[1] och den andra ristningen är med vikingatida runor från 1000-talet,[1] det vill säga ett halvt årtusende skiljer de båda ristningarna åt.[2] Ett annat exempel på denna företeelse att använda samma sten två gånger, är Sparlösastenen i Västergötland.[2]
Södermanlands runinskrifter 32 ![]() | |
![]() | |
Signum | Sö 32 |
---|---|
RAÄ-nr | 65:1 |
Område | Södermanland |
Placering | Skåäng, Vagnhärads socken 58°57′50.49″N 17°25′53.16″Ö |
Tillkomsttid | 500-talet och 1000-talet |
Ristad av | okända |
Skåängsstenen är först känd från 1820-talet då den restes efter att ha hittats omkullfallen och nedsjunken i marken "på Skåängs gärde vid landsvägen".[1] Kyrkoherden C. U. Ekström på Mörkö ritade av ormslingan som löper längs stenens kant och år 1830 trycktes teckningen i bokverket Samlingar för Nordens fornälskare.[2] Stenen undersöktes 1867 av Hans Hildebrand som upptäckte att det, mitt på stenen, fanns en inskrift med den urnordiska runraden.[2]
Ornamentiken tillkom på 1000-talet och består av en ormslinga som löper längs stenens kanter.[1] Ormens stjärt och huvud är sammanbundna med ett så kallat iriskt koppel.[1] Ormens huvud är avbildat uppifrån och har en extra dekoration på nosen.[1]
Den urnordiska texten lyder: Translitterering av runraden:
Normalisering till urnordiska:
Tolkningen av den urnordiska texten brukar vara att den består av två mansnamn, Harija och Leugar,[1] som hade varit Häre och Ljung i dagens språkdräkt.[2] Om denna tolkning är riktig, så hänger det första namnet samman med (krigs)här, och det andra med det gotiska ordet liugan - "gifta sig".[2] Namnet Harija är urnordiskt och har också återfunnits på en kam i Vimose på Fyn, Danmark, där det stavats Harja.[1] Det tecken som står mellan namnen, påträffas för första gången i urnordisk skrift på denna sten.[1] I det vikingatida runalfabetet är tecknet h-runan.[1] Betydelsen av detta tecken, samt det tecken som ser ut som en 7:a efter namnet Leugar, är av forskare omtvistat.[1]
Den yngre texten börjar vid ormens huvud[4] och lyder:
Translitterering av runraden:
Normalisering till runsvenska:
Översättning till nusvenska:
I den yngre inskriften är Olov ett kvinnonamn,[1] vilket framgår av formen för "de", þau.[2] Den formen används enbart om det är fråga om personer av olika kön, det hade hetat þæiʀ om det varit två män.[2] Under 1000-talet tog alltså de två syskonen Skamhals och Olov en befintlig runsten och ristade minnesrunorna efter sin far.[1]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.