Alfons II av Portugal
From Wikipedia, the free encyclopedia
Alfons II av Portugal (portugisiska: Afonso II de Portugal), född 23 april 1185 i Coimbra i Portugal, död 25 mars 1223 i Coimbra i Portugal, var konung av Portugal, son till Sancho I och Dulce av Aragonien och besteg tronen 1211.[1]
Afonso II | |
---|---|
![]() | |
Alfons II av Portugal | |
Regeringstid | 1212–1223 |
Företrädare | Sancho I av Portugal |
Efterträdare | Sancho II av Portugal |
Gemål | Urraca av Kastilien |
Barn | Sancho II av Portugal, Alfons III av Portugal, Leonor av Portugal (Drottning av Danmark), Prins Fernando |
Ätt | Huset Burgund |
Föräldrar | Sancho I av Portugal och Dulce av Aragon |
Född | 1185 Coimbra, Portugal |
Död | 1223 Coimbra, Portugal |
Begravd | Mosteiro de Alcobaça, Leiria, Portugal |
![]() |
I motsats till sina företrädare prioriterade inte Alfons II militära insatser för att utvidga och säkra Portugals territorium. I stället satsade den nya kungen på att konsolidera landets politiska styre och administration.
Under hans regeringstid sammankallades riksmötet – Cortes – för första gången år 1211, där rikets grundlagar sammanställdes. Portugisiska ambassadörer skickades till flera länder i Europa och kommersiella förbindelser etablerades med flera nya länder. Alfons II begränsade kyrkans och adelns makt, och hamnade i konflikt med påven Honorius III. Detta ledde till att Alfons II bannlystes av påven.
Trots kungen ointresse för militära företag deltog en portugisisk armé i slaget vid Las Navas de Tolosa tillsammans med Alfons VIII, Sancho VII och Peter II.
Under Alfons II erövrade några adelsmän på initiativ av biskopen av Lissabon den strategiskt viktiga staden Alcácer do Sal.