Ahmad Hasan al-Bakr
irakisk politiker / From Wikipedia, the free encyclopedia
Ahmad Hasan al-Bakr (arabiska: أحمد حسن البكر),[uttal saknas] född 1 juli 1914 i Tikrit i Irak, död 4 oktober 1982 i Bagdad i Irak, var en irakisk arméofficer och ledande politiker inom Baathpartiet. Han var Iraks president mellan 1968 och 1979.
Den här artikeln behöver fler eller bättre källhänvisningar för att kunna verifieras. (2021-02) Åtgärda genom att lägga till pålitliga källor (gärna som fotnoter). Uppgifter utan källhänvisning kan ifrågasättas och tas bort utan att det behöver diskuteras på diskussionssidan. |
Ahmad Hasan al-Bakr | |
![]() | |
Tid i befattningen 17 juli 1968–16 juli 1979 | |
Premiärminister | Abd ar-Razzaq an-Naif Sig själv |
---|---|
Företrädare | Abdul Rahman Arif |
Efterträdare | Saddam Hussein |
Tid i befattningen 8 februari 1963–18 november 1963 | |
President | Abdul Salam Arif |
Företrädare | Abd al-Karim Qasim |
Efterträdare | Tahir Yahya |
Tid i befattningen 31 juli 1968–16 juli 1979 | |
President | Sig själv |
Företrädare | Abd ar-Razzaq an-Naif |
Efterträdare | Saddam Hussein |
Född | 1 juli 1914 Tikrit, ![]() |
Död | 4 oktober 1982 (68 år) Bagdad, ![]() |
Gravplats | Bagdad |
Politiskt parti | Baathpartiet |
Al-Bakr kom först till makten som premiärminister genom en arabnationalistisk kupp 1963, som avsatte presidenten Abd al-Karim Qasim. Han utmanövrerades redan samma år men återvände till makten genom en ny kupp 1968, som störtade president Abdul Rahman Arifs försvagade regim. Under al-Bakrs presidenttid kom hans kusin och vicepresident Saddam Hussein att utöva ett stort inflytande, däribland som chef för landets underrättelsetjänst, och under slutet av al-Bakrs regering fungerade denne som Iraks verklige härskare.[1]
Inrikespolitiskt kom hans regeringstid att präglas av nationaliseringar av inhemska oljetillgångar samt en utbyggnad av Iraks utbildnings- och välfärdssektor. Utrikespolitiskt stod han för en kompromisslös politik gentemot Israel och ledde in Irak i det misslyckade Oktoberkriget 1973. Den antivästliga politik som inletts under Qasim fullbordades, då Irak till största del bröt med västblocket till förmån för förbättrade relationer med Sovjetunionen, med vilket al-Bakr slöt ett vänskapsavtal 1972. Mot slutet av sin regering inledde han förhandlingar med Syriens likasinnade president Hafez al-Assad i syfte att skapa en union mellan staterna under dennes ledning. Planerna omintetgjordes emellertid genom en av Saddam Hussein iscensatt statskupp i juli 1979, då al-Bakr tvingades avgå, formellt av hälsoskäl. Samtidigt försattes han i husarrest för resten av sitt liv och avled tre år senare, utan att den officiella dödsorsaken någonsin fastställts.