Мецосопран (од итал. „полусопран“; фр.; ) је један од гласовних фахова за жене и дечаке, који се по висини налази између алта и сопрана. Од сопрана се разликује тамнијом бојом и нижим регистром: 2, у изузетним случајевима до 3 (високо це). Мецосопран се још назива сопран .
регистар мецосопрана на клавијатури
Некада су и мушки певачи кастрати певали у вокалном распону мецосопрана. Неке од улога за женске мецосопране су писане тако да оне глуме младића-дечака или анђела са типично нешто вишим гласом. Пример је улога Керубина у опери Фигарова женидба.
Мецоспорани обично имају секундарне улоге у операма. У томе постоје значајни изузеци: улога Кармен у истоименој опери (и друге француске опере 19. века), Росина у опери Севиљски берберин итд. Међутим, ове улоге певају и сопрани.
Мецосопрани се сврставају у три категорије: колоратурни, лирски и драмски.
Колоратурни мецосопрани имају веома покретљив глас у вишем регистру, где се од њих захтева виртуозност у извођењу брзих музичких пасажа. Певачице овг гласа успешно певају улоге писане за гласове кастрата. Познати колоратурни мецосопрани су: Чечилија Бартоли, Тереза Берганца, Мерлилин Хорн и Елина Гаранча.
Лирски мецосопрани имају нежан, осећајан и, понекад, готово плачан глас. Овај тип гласа је идеалан за улоге којима женски певачи тумаче мушке ликове. Оперске певачице овог типа гласа су: Џенет Бејкер, Агнес Балтса, Малена Арнман, Магдалена Кожена, Татјана Тројанос и Фредерика фон Штаде.
Драмски мецосопрани имају снажан глас који може да надјача снагу оркестра и хора. Арије за ове гласове су нарочито писали Верди, Вагнер и Штраус. У најпознатије драмке мецосопране убрајају се: Ирина Архипова, Фјоренца Косото, Бисерка Цвејић, Криста Лудвиг, Ђулијета Симионато и Ширли Верет.