Енглеско назив Cimmerians је изведен из латинскогCimmerii, које и сам потиче од старогрчкогKimmerioi (Κιμμεριοι), крајње неизвесног порекла за шта су постојали различити предлози:
према Јаношу Хармати, изведено је од староиранског*Gayamira, што значи „унија кланова”.[7]
Сергеј Ремирович Тохтасиев и Игор Диаконоф изводе га из староиранског израза *Gāmīra или *Gmīra, што значи „мобилна јединица”.[5][8]
Асколд Иванчик изводи име Кимеријаца из изворног облика или , нејасног значења.[9]
Кимеријци су били номадски ирански народ Eвроазијске степе.[5][10][11][7][12] Археолошки, није било разлике између материјалних култура предскитског становништва које је живело у областима кавкаскe степe и областима око Волге и Дона, а није било ни других значајних разлика између Кимеријаца и Скита, који су били сродне популације које се међусобно не разликују по култури и пореклу.[13][14]
Други предлози за етничку припадност Кимеријаца укључују могућност да су они Трачани,[15] или Трачани са иранском владајућом класом, или посебна група која је уско повезана са трачанским народима, као и маеотског порекла.[16] Међутим, предлог о трачком пореклу Кимеријаца је критикован као исход Страбонововог неразликовања Кимеријаца и њихових савезника, трачког племена Трери.[5][17]
Првобитна домовина Кимеријаца пре него што су мигрирали у западну Азију била је у степи која се налазила северно од Каспијског мора и западно од реке Аракс све до Кимеријског Босфора, а неки Кимеријци су можда номадирали у Кубанској степи; Кимеријци су тако првобитно живели у каспијским и кавкаским степама, у области која одговара данашњој Јужној Русији.[17][13][18] Подручје понтске степе до језера Мајотис је уместо тога било насељено Агатирсима, који су били још једно номадско иранско племе сродно Кимеријцима.[19] Каснија тврдња грчких аутора да су Кимеријци живели у понтској степи око реке Тајрас била је ретроактивна тврдња која датира након нестанка Кимеријаца.[17]
Током почетне фазе свог присуства у Западној Азији, Кимеријци су живели у земљи коју су месопотамски извори звали Гамир (), односно Земља Кимеријаца, лоцирана око реке Куре, северно и северозападно од језера Севан и јужно од превоја Даријал или Клухор, у региону Закавказја источно од Колхиде који одговара данашњем Горију, у јужном делу Грузије.[17][20]
Кимеријци су се касније поделили у две групе, са западном хордом која се налазила у Анадолији, и источном која се преселила у Ману и касније у Медију.[21]
Кимеријске инвазије на Колхиду, Урарту и Асирију 715—713. п. н. е.
Порекло
Кимеријци су првобитно били део веће групе централноазијских номадских популација које су мигрирале на запад и формирале нове племенске групе у понтским и каспијским степама, а њихов успех у ширењу у источну Европу се догодио захваљујући развоју номадског сточарства и усвајању ефикасног оружја погодног за коњичко ратовање од стране ових номада. Степске културе којима су припадали Кимеријци су заузврат утицале на културе средње Европе као што је Халштатска култура, а сами Кимеријци су живели у степи која се налазила северно од Каспијског мора и западно од реке Аракс, док је регион Понтске степе све до језера Мајотис био насељен Агатирсима, који су били још једно номадско иранско племе сродно Кимеријцима.[17][19]
Tokhtas’ev 1991: „As the Cimmerians cannot be differentiated archeologically from the Scythians, it is possible to speculate about their Iranian origins. In the Neo-Babylonian texts (according to D’yakonov, including at least some of the Assyrian texts in Babylonian dialect) Gimirri and similar forms designate the Scythians and Central Asian Saka, reflecting the perception among inhabitants of Mesopotamia that Cimmerians and Scythians represented a single cultural and economic group”
Harmatta, János (1996). „10.4.1. The Scythians”. Ур.: Hermann, Joachim; de Laet, Sigfried. History of Humanity. 3. UNESCO. стр.181. ISBN978-9-231-02812-0.
von Bredow, Iris (2006). „Cimmeriin”. Brill's New Pauly, Antiquity volumes. doi:10.1163/1574-9347_bnp_e613800. „(Κιμμέριοι; Kimmérioi, Lat. Cimmerii). Nomadic tribe probably of Iranian descent, attested for the 8th/7th cents. BCE.”
Kohl, Philip L.; Dadson, D.J., ур. (1989). The Culture and Social Institutions of Ancient Iran, by Muhammad A. Dandamaev and Vladimir G. Lukonin. Cambridge University Press. стр.51. ISBN978-0-521-61191-6. „Ethnically and linguistically, the Scythians and Cimmerians were kindred groups (both people spoke Old Iranian dialects) (...)”
Frye, Richard Nelson (1984). The History of Ancient Iran. Verlag C.H. Beck. стр.70. ISBN978-3-406-09397-5. „The Cimmerians lived north of the Caucasus mountains in South Russia and probably were related to the Thracians, but they surely were a mixed group by the time they appeared south of the mountains, and we hear of them first in the year 714 B.C. after they presumably had defeated the Urartians”
Järve, Mari; . (11. 7. 2019). „Shifts in the Genetic Landscape of the Western Eurasian Steppe Associated with the Beginning and End of the Scythian Dominance”. Current Biology. Cell Press. 29 (14): 2430—2441. PMID31303491. doi:10.1016/j.cub.2019.06.019.CS1 одржавање: Формат датума (веза)
Gregory (1995). „Book II”. Against Eunomius. Nicene and Post-Nicene Fathers: Second series. Превод: Wilson, Rev. H. A. Hendrickson. стр.101—135. ISBN1-56563-121-8.