Борис I
From Wikipedia, the free encyclopedia
Борис I (негде и Богорис), поштован као Свети Борис I (Михаил) Крститељ (буг. ; умро 2. маја 907), био је владар (кнез) Првог бугарског царства 852–889.
Борис I Михаило | |
---|---|
![]() Кнез Борис I Михаило | |
Место рођења | непознато, |
Датум смрти | 2. мај 907. |
Место смрти | непознато, |
Гроб | манастир код Преслава |
Супружник | Кнегинја Марија |
Потомство | Симеон I, Владимир Расате, Ана |
Родитељи | Кнез Пресијан непознато |
Династија | Крумова династија могућа и Дуло династија |
Кнез Бугарске | |
Период | 852—889. |
Претходник | Пресијан I |
Наследник | Владимир Расате |
Упркос низу војних неуспеха, владавина Бориса I обележена је значајним догађајима који су обликовали бугарску и европску историју. Христијанизацијом Бугарске 864. године паганство је укинуто. Као вешт дипломата, Борис успешно је искористио сукоб између Цариградске патријаршије и папства да обезбеди аутокефалну бугарску цркву, решавајући тако забринутост племства због мешања Византије у унутрашње ствари Бугарске.
Када су 885. године ученици светих Ћирила и Методија прогнани из Велике Моравске, Борис I им је дао уточиште и пружио помоћ која је спасла глагољицу и касније подстакла развој ћирилице у Преславу и словенске књижевности. Након што је абдицирао 889. године, његов најстарији син и наследник покушао је да обнови стару паганску веру, али га је Борис I збацио. На Преславском сабору који је уследио после тог догађаја, византијско свештенство је замењено бугарским, а грчки језик замењен оно што је данас познато као староцрквенословенски.
Сматра се светитељем у православној цркви, кнезом и крститељем Бугарске и равноапостолним, са његовим празником 2. маја и у Сабору свих преподобних и светих отаца Бугарске (покрет. празник у недељу 2. по Духовима).[1][2]