вишезначна одредница на Викимедији From Wikipedia, the free encyclopedia
Агонија (грч. αγωνία, крајна борба, страх, мора, хропац, самрт)[1] је период који претходи смрти. Агонија представља последњу борбу за одржавање живота. Агонија је елемент процеса умирања и представља постепено слабљење виталних и других функција организма.[2] Процес умирања пролази кроз неколико фаза.
У основи клиничке слике агоније је поремећај метаболизма настао услед настанка ткивне хипоксије. Настанак ткивне хипоксије доводи до активирања бројних компезаторних механизма од којих је најзначајније лучење велике количине катехоламина од стране надбубрежних жлезди. Услед појаве велике количине ових хормона долази до функционалних поремећаја кардиоваскуларног, респираторног, ендокриног и централног нервног система.
Препознавање агоније као претходнице смрти нарочито је значајно са становништва медицинске етике као и у решавању грађанско правних питања.
Процес умирања пролази кроз четири фазе:[2]
У поцесу умирања клиничка смрт настаје у тренутку престанка дисања и рада срца. Клиничка смрт преставља реверзибилно стање. Клиничка смрт се још назива и релативна и интермедијарна смрт. Услед престанка дисања и рада срца, ткива, пре свега мозак који највише пати због хипоксије, прелазе на анаеробну гликолизу. Анаеробна гликолиза обезбеђује минималну енергију за одрђени период преживљавања. Период преживљавања мозга у овим условима износи од 5 до 6 минута. Ако се у овом периоду примене адекватне мере реанимације и успостави рад срца и дисање могуће је одржати и функцију мозга. Међутим у литератури је описан случај двоипогодишње девојчице која је успешно реанимирана, без неуролошких испада, после 66 минута након утапања.[3]
Уколико се мерама реанимације не успостави рад срца и дисање престаје и функција мозга услед продужене аноксије. Ова фаза се назива соматска смрт или мождана смрт. Соматска смрт представља иреверзибилно стање. Апсолутна, биолошка или целуларна смрт представља умирање ћелија или група ћелија у свим ткивима.[4]
Изглед болесника у агонији је карактеристичан.
Даљим напредовањем агоније долази до успоравања рада срца, пада крвног притиска који на крају исчезава. Пада телесна тмпература. Рефлекси се гасе а губитак свести је потпун и развија се кома. У даљем току долази до прекида дисања и рада срца чиме се фаза агоније завршава и наступа клиничка смрт.
Трајање агоније је различито и зависи од узрока смрти, примене реанимационих поступака и начина лечења. Левис и Берг су агонију према трајању поделили на 4 типа :
Агоније нема само онда када је смрт настала као последица тренутног, опсежног уништења тела под дејством интезивне механичке силе.[5]
У зависности од трајања агоније на лешевима умрлих јављају се промене које упућују на дужину њеног трајања.[5]
Ако је агонија трајала дуже крв је претежно згрушена. У јетри и мишићима смањена је количина гликогена. Едем мозга и едем плућа су редовни пратиоци дугих агонија.[2]
У случајевима код тренутне смрти и код агоније која је трајала неколико минута, због неразвијања карактеристичних пато-анатомских промена које прате процес умирања, крв је течном стању без постмортних угрушака. На мозгу и плућима нема едема а у јетри и мишићима је присутан гликоген.[2]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.