From Wikipedia, the free encyclopedia
Rudolf fon Laban, takođe poznat kao Rudolf Laban (mađ. ; 15. decembar 1879 – 1. jul 1958),[1] bio je austrougarski, nemački i britanski plesni umetnik, koreograf i teoretičar. On se smatra jednim od pionira modernog plesa u Evropi,[2] kao i „osnivač ekspresionističkog plesa” u Nemačkoj.[3] Njegov rad je postavio temelje za Labanovu analizu pokreta, labanotaciju (kinetografija Laban), druge specifičnije razvoje u plesnoj notaciji i evoluciji mnogih sorti Labanove analize pokreta. On se smatra jednom od najvažnijih ličnosti u istoriji plesa.[4]
Rudolf fon Laban | |
---|---|
![]() Rudolf fon Laban | |
Puno ime | Rudolf von Laban |
Datum rođenja | 15. decembar 1879. |
Mesto rođenja | Bratislava, Mađarsko kraljevstvo Austrougarsko carstvo |
Datum smrti | 1. јул 1958. (78 год.) |
Mesto smrti | Vejbridž Engleska |
Prebivalište | Austrougarska |
Državljanstvo | mađarsko |
Zanimanje | plesač, teoretičar |
Delovanje | koreografija, teorija plesa |
On je inicirao jedan od glavnih pristupa plesnoj terapiji.[5] Njegov rad na pozorišnom pokretu takođe je bio uticajan.[6] Pokušao je da primeni svoje ideje na nekoliko drugih oblasti, uključujući arhitekturu, obrazovanje, industriju i menadžment.[2]
Rudolf Laban je rođen je 1879. godine u Posonu (sada Bratislava) u Kraljevini Mađarskoj u Austrougarskom carstvu u aristokratskoj porodici. Porodica njegovog oca poticala je iz francuskog plemstva (De La Ban, od francuskog krstaša koji se zadržao u Ugarskoj kraljevini u 13. veku) i mađarskog plemstva, a porodica njegove majke bila je iz Francuske. Otac mu je bio feldmaršal Austrougarske imperije i gubernator provincija Bosne i Hercegovine. Detinjstvo je proveo u dvorskim krugovima Beča i Bratislave, kao i u Bosni i Hercegovini, u gradovima Sarajevo i Mostar.[3]
Godine 1911. Laban je iznajmio prostoriju u zaleđinskoj zgradi u minhenskoj Theresienstraße, koju je postavio kao improvizovani studio za pokrete. Laban nije mogao da živi od svoje škole; morao je da nastavi da radi kao komercijalni umetnik i karikaturista. Prezaposlen do iznemoglosti, Laban je 1912. kolapsirao i otišao na lečenje u Lahmanovom sanatorijumu kod Drezdena, gde su pacijenti zbrinuti prema principima životne reforme (Lebensreform).[7] U ovoj ustanovi prirodnog lečenja Laban je upoznao i zaljubio se u Suzan Perote, koja je takođe tamo bila pacijent. U godinama koje su usledile, između Perote, Labana i njegove žene razvio se uglavnom harmoničan trougoni odnos.
Perot je trebalo da postane Labanov najvažniji saradnik (zajedno sa Meri Vigman i Katjom Vulf),[7] ljubavnica i majka njegovog deteta Alara Perotea (kasnije Andre Perote fon Laban) u Askoni i Cirihu. Tokom Prvog svetskog rata, Laban je stvorio školu u prirodnoj isceliteljskoj koloniji Monte Verita u švajcarskom kantonu Tičino, u opštini Askona, koja je ubrzo privukla mnoge sledbenike nove plesne umetnosti.[8] Ovde je Laban vodio svoje čuvene letnje kurseve plesa od 1913. do 1919. Ovde su učenici takođe nastojali da žive u skladu sa prirodom uzgajajući sopstvenu hranu, vegetarijanstvom, tkanjem sukna i izradom sopstvene odeće u reformskom stilu, i ples u priroda na otvorenom često goli eksperimentišući sa dinamičnim improvizacijama.[8][9] Ovde je Laban doživeo svoj intelektualni i umetnički proboj, slaveći „nove ljude“, „četvoro ljudi“, „Anarhos“ i „Orgijastos“ u ekspresionističkim plesnim dramama.[8]
Laban je režirao velike festivale igre pod finansijskom podrškom ministarstva propagande Jozefa Gebelsa od 1934. do 1936. godine.[10] Laban je u to vreme čak napisao da „želimo da svoja sredstva izražavanja i artikulaciju u našoj moći posvetimo služenju velikih zadataka našeg Volk (Naroda). Sa nepokolebljivom jasnoćom naš firer pokazuje put“.[11] Godine 1936, Laban je postao predsednik udruženja „Nemačke radionice za igru“ i primao platu od 1250 ℛℳ mesečno,[12] ali ga je čir na dvanaestopalačnom crevu u avgustu te godine vezao za krevet na dva meseca, što ga je na kraju navelo da traži da smanji svoje odgovornosti na konsultantske usluge..[13] Ovo je prihvaćeno i njegova plata je smanjena na 500 ℛℳ, a Labanov posao je trajao sve do marta 1937. kada mu je prestao ugovor.[14]
Nekoliko navoda o Labanovoj privrženosti nacističkoj ideologiji je izneto, na primer, već u julu 1933. Laban je uklanjao sve učenike označene kao nearijevske sa kursa za decu koji je vodio kao direktor baleta.[15] Međutim, neki naučnici Labana su istakli[16] da su takve akcije bile neophodne za opstanak u nacističkoj Nemačkoj u to vreme i da je njegov položaj bio nesiguran, jer nije bio ni nemački državljanin, ni član nacističke partije. U stvari, preuzimanje vlasti od strane nacionalsocijalista 1933. imalo je neposredan efekat na Labanov rad kroz novi zakon koji je usvojen protiv rasne prenatrpanosti u nemačkim školama i univerzitetima od 25. aprila 1933. (Gesetz gegen die Überfüllung deutscher Schulen und Hochschulen). Labana je tako obavezao ovaj novi zakon o proveri učenika sa rasnim karakteristikama „nearijevskog” porekla. Njegov rad pod nacističkim režimom kulminirao je 1936. Gebelovom zabranom Vom Tauwind und der Neuen Freude (O prolećnom vetru i novoj radosti), koreografiji namenjenoj Letnjim olimpijskim igrama 1936. u Berlinu, jer nije unapredila nacistički plan.[17][18]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.