српски сликар From Wikipedia, the free encyclopedia
Лазар Возаревић (Сремска Митровица, 15. јул 1925 — Београд, 29. март 1968) био је српски сликар и ликовни педагог. На ликовну сцену Србије ступио 1951. године на заједничкој изложби „Једанаесторице“ радовима који су настали под утицајем Сезановог реализма и Пикасове плаве фазе. Поред уљаног сликарства бавио се мозаиком и илустрацијама. После његове смрти у родној Сремској Митровици основана је Галерија „Лазар Возаревић“ у којој је изложен највећи број ликовних дела.[1]
Лазар Возаревић | |
---|---|
![]() Лазар Возаревић сликар | |
Датум рођења | 15. јул 1925. |
Место рођења | Сремска Митровица, Краљевина СХС |
Датум смрти | 29. март 1968. (42 год.) |
Место смрти | Београд, СФР Југославија |
Лазар Возаревић је рођен 15. јула 1925. године у Сремској Митровици. Школу за примењене уметности у Београду уписао је 1941. године, а 1943. године Академију за ликовне уметности, коју је завршио 1948. године у класи професора Мила Милуновића. Био је члан Једанаесторице и Децембарске групе.[2]
Доцент на Академији за ликовне уметности у Београду постао је 1960. године. У току свога рада прошао је кроз фазе кубизма, енформела и постенформела.
Своје сликарско умеће Возаревић је усавршавао током дужих и краћих боравака у Паризу (1951—1952, 1954—1956, 1958 i 1962).
Поред сликарства, бавио се илустрацијом књига, сценографијом[3] и мозаиком (хотел Метропол у Београду (1956/57), Војнотехнички институт у Београду (1958) и Дом омладине у Београду (1964)).
Умро је 29. марта 1968. године у Београду, од тровања крви изазваног испарењима хемијских средстава помоћу којих је желео да на својим сликама дочара Византију ”...или уз помоћ ових средстава открије материју из времена божанске креативности”.
Сахрањен је у Алеји заслужних грађана на Новом гробљу.
У тражењу сопственог стваралачког идентитета, у младалачкој фази, Лазару Возаревићу узор су били Сазан и Пикасо, што је он јасно исказао излажући први пу своја дела 1951. године. Одређеност својих уметничких циљева Возаревић је јасно изразио на својој првој самосталној изложби (55 слика у Галерији УЛУС, 1952), за коју је у предговору свог каталога написао:[4]
„ | Данас се уметност све више приближава једној великој истини - истини науке, изражава се средствима ликовне уметности а као наука решава...и онај сложени однос подсвесног и свесног. Многи хвале наше фреске, а у исто време придржавају се ригорозно конзервативног сликарског израза не схватајући да је блискост савременог сликарства и фресака баш у језику. | ” |
Као што је критика била сложна да је његова прва самостална изложба, после Лубардине изложбе била ”најрадикалнији покушај у тражењу свог израза и самосвојности мимо признатих и прихваћених токова”, тако је и Возаревићев кубистички период био изложен бројним тврдњама да је то само опонашање Пикаса.
Сликање изван форме Возаревић је први пут приказао 1961. на Првом тријеналу ликовне уметности - у фази увођења фигуре у слику, сједињавањем форме и његове материје., са циљем да дође до праматерије од које је настала форма. Тако је Возаревић у фази енформела имао циљ ”да затекне Бога у фази креативне неодлучности пред материјом”.
Иако енформелистички поступак, искључује појам лепоте, јер лепота не егзистира без форме, Лазареви енформели су пуни емоције. Тајна те Возаревићеве различитости, у односу на западњачке енформелисте, је у томе ”што је он у вези са византијским наслеђем, са иконописањем обоженим додиром Творца...”
Возаревић је у једном периоду стваралаштва припадао „Децембарској групи”, која је своја уметничка схватања заснивали на идеји „искуства прошлости” по којој су они у наслеђу српског средњовековног сликарства проналазили проблемске континуитете у тада савременим сликарским језицима.
Током 1963. године Лазар је у своје византијско-златне подлоге и мркоцрвене просјаје увео металне полулопте разних пречника у геометријској представи. Ове пулије, како је сликар називао тапетарске закивке разних величина, које је забадао у слику. Он је рашчлањивао линију у тачке, закивака, објашњавајући то на овај начин:
„ | Рашчлањена (мислећи на линију), она даје тачку. Помоћу те тачке до које сам дошао надокнађујем и добијам линију. Ја у енформел уносим тачку која има пластичан израз, дакле форму. | ” |
Дела му се налазе у Галерији „Лазар Возаревић“, Сремска Митровица, Музеју савремене уметности у Београду, Музеју града Београда, Уметничкој галерији на Цетињу, Умјетничкој галерији у Сарајеву, Галерији Матице српске у Новом Саду, Галерији поклон-збирке Рајка Мамузића у Новом Саду као и у значајним збиркама у иностранству: и (САД), (Италија), (у Барију, Италија), (Бразил), и (Француска).[5]
Његова слика Круг била је део колекције Давида Рокфелера и њена продаја досегла је рекордну цену за сликаре са простора бивше Југославије активног након ДСР.[6]
Његове слике су биле мета фалсификата.[7]
Лазар Возаревић је излагао и на бројним колективним изложбама српске и југословенске уметности у земљи и иностранству:
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.