![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ab/Dmitri_Shostakovich_credit_Deutsche_Fotothek_adjusted.jpg/640px-Dmitri_Shostakovich_credit_Deutsche_Fotothek_adjusted.jpg&w=640&q=50)
Дмитриј Шостакович
руски композитор / From Wikipedia, the free encyclopedia
Дмитриј Дмитријевич Шостакович (рус. ; Санкт Петербург 12./25. септембар 1906 — Москва, 9. август 1975) је био руски композитор који је стварао за време Совјетског Савеза. Стварао је у доба режима Јосифа Стаљина и имао сложен однос са совјетском владом, тако да је писао химне власти, али се трудио и да остане на дистанци од комунистичког система, претрпевши притом 2 јавне осуде своје музике, 1936. и 1948, те повремено забрану извођења његове музике. Упркос свему овоме, Шостакович је и даље био најпопуларнији и најбољи совјетски композитор свог нараштаја и примио је многе награде, а служио је и у Врховном Совјету.
Дмитриј Шостакович | |
---|---|
![]() | |
Пуно име | Дмитриј Дмитријевич Шостакович |
Датум рођења | (1906-09-25)25. септембар 1906. |
Место рођења | Санкт Петербург, Руска Империја |
Датум смрти | 9. август 1975.(1975-08-09) (68 год.) |
Место смрти | Москва, Совјетски Савез |
Период | Модерна музика |
Најважнија дела | 5. симфонија у Де-молу 7. симфонија у Це-дуру 10. симфонија у Е-молу |
Награде | Музичка награда Léonie Sonning 1973. |
Након раздобља под утицајем Прокофјева и Стравинског (1. симфонија), Шостакович прелази на модернизам (2. симфонија и Нос), а затим развија хибридни стил у Леди Магбет Мценског округа и у несрећној 4. симфонији. Хибридни стил је обухватао раздобља од неокласицизма (са утицајем Стравинског) па до постромантизма (са утицајем Малера). Његова тоналност често је укључивала употребу модалитета и неких неокласицистичких хармонија а ла Хиндемит и Прокофјев. Његова музика редовно користи снажне контрасте и елементе гротеске. Шостакович се поносио својом оркестрацијом која је чиста и добро осмишљена. Део Шостаковичеве музике дугује више Малеру и Римски-Корсакову. Његовим највећим делима генерално се сматра његових 15 симфонија, као и 15 гудачких квартета, који важе за најлепше примере камерне музике 20. века. Остала дела укључују опере, 6 концерата и велики број филмских композиција. Дејвид Фенинг у Гроув Речнику музике и музичара пише:[1]
Између сукобљених притисака званичних захтева, масовних патњи његових сународника, и његових личних идеја хуманитарне и јавне службе, успео је у стварању музичког језика колосалне емотивне моћи.
Шостакович је поред Игора Стравинског и Сергеја Прокофјева један од најзначајнијих руских композитора 20. века. Био је изузетно продуктиван и многостран. Познати челиста Мстислав Ростропович за њега је рекао: „Да бисмо поново искусили историју наше земље од 1930. до 1970, треба чути симфоније Шостаковича“. Симфонијска дела Шостаковича још је називао: „Скривена историја Русије“.