У астрофизици, млазна ерупција је цурење материје избризгавањем од стране неког свемирског објекта. Ерупције могу бити емитоване од стране астрономских објеката различите природе:[1]
Супермасивне црне рупе у центру активних галаксија;
Црне рупе настале урушавањем звезда и то су онда микроквазари;
Бели патуљци и симбиотичке звезде и извори садржаја рендгенских зрака.
Ерупција из центра галаксије М87 је вероватно изазвана присуством супермасивне црне рупе чија маса је процењена на 3 милијарде масе Сунца
.
Ерупције су често у вези са диском нарастања у магнетним структурама нарастања избризгавањем, али особине и функције оваквих структура су пуне контроверзе.[1] Ерупција захтева неки мотор који изазива ерупцију као и процеси везани за флуиде. Већина аутора се слаже да магнетно поље има значајну улогу.[2][3][4][5]
Објекти ХХ1 и ХХ2 настали услед судара ерупције младе звезде са међузвезданим простором.
У галактичкој физици налазимо на ерупције једног броја младих звезда[6] као и око црних рупа звезданог порекла.[7] У екстрагалктичкој области срећу се код активних галактичких језгара[8] и микроквазара[9]; у та два случаја црна рупа је компактни објекат и узрок ерупције.
Кад су повезани са присуством централне црне рупе они су релативни[9] и могу да досегну и више милиона светлосних година. Због ефекта перспективе могу да се крећу брже од светлости (насупрот томе што теорија релативитета каже да се материја у вакууму не може кретати брже од брзине светлости), наиме овде се ради о оптичкој илузији. Те ерупције се квалификују као супрасветлосне.
Ерупције могу да изазову сударе у међузвезданом простору јер генерално поседују надзвучне брзине.[10] Већина објеката Хербиг-Харо су повезани са ерупцијама младих звезда и објашњавају се као удари.[11]
Ентони П. Гудсон, Роберт М. Вингли, Карл-Хајнц Боем, «Акреција која зависи од времена због магнетизма младих звезданих објеката као лансирног механизма за млазне ерупције», Астрофизички журнал, изд. 489, 1997, с. 199
Џонатан Фереира, Кетрин Дугадос, Силви Кабрит, «Који механизми за млазно лансирање су коришћени за Т Таури звезде?», Астрономија и астрофизика, изд. 453, 2006, с. 785
Џ.М. Фостер, Б.Х. Вајлд, П.А. Росен, П.А и др., «Лабораторијске астрофизичке студије густине високе енергије о млазевима и лшоковима лука», Астрофизички журнал, изд. 634, 2005, с. 77