skupina božanstev v mitologiji antične Mezopotamije From Wikipedia, the free encyclopedia
Anunaki so skupina božanstev v mitologiji starodavnih Sumercev, Akadcev, Asircev in Babiloncev.[1] Število Anunakov in njihove vloge so neskladne in pogosto kontradiktorne. V najstarejših sumerskih besedilih iz po-akadskega obdobja so bili Anunaki najmočnejša božanstva v panteonu in potomci Anuja in Ki, boga neba in boginje zemlje. Njihova glavna vloga je bila odločanje o usodi Sumercev.
V pesnitvi Inanin spust v podzemlje so Anunaki opisani kot sedem sodnikov, ki sedijo v podzemlju pred prestolom boginje Ereškigal. Kasnejša akadska besedila, na primer Ep o Gilgamešu, jih opisujejo enako. V starobabilonskem obdobju so za Anunake verjeli, da so htonična božanstva podzemlja, medtem ko so bogove v nebesih imenovali Igigi. Hetiti so imeli Anunake za najstarejšo generacijo bogov, ki so jih mlajši bogovi strmoglavili in vrgli v podzemlje.
Ime Anunaki izhaja iz imena sumerskega boga neba Ana/Anuja.[2] Ime se piše na več načinov kot da-nuna, da-nuna-ke4-ne ali da-nun-na in pomeni "veličastni potomci" ali "Anujevi potomci".[1]
Za Anunake je veljalo, da so potomci boga Anuja in njegove žene, boginje zemlje Ki. Samuel Noah Kramer istoveti Ki s sumersko boginjo materjo Ninhursago in trdi, da sta bili prvotno ista oseba.[3][4] Najstarejši Anunak je bil Enlil, bog zraka[5] in poglavar bogov sumerskega panteona.[6] Sumerci so verjeli, da sta bila pred Enlilovim rojstvom nebo in zemlja neločljiva.[7] Enlil je razklal zemljo in nebo na dva dela[7] in odnesel zemljo, medtem ko je njegov oče Anu odnesel nebo.[8]
Anunaki se omenjajo predvsem v knjižnih besedilih.[9] Dokazov, da je obstajal njihov kult, še niso odkrili,[9][10] kar je zelo verjetno posledica dejstva, da je imel vsak član Anunakov svoj lasten kult, neodvisen od drugih.[11] Do zdaj ni bila odkrita tudi nobena upodobitev Anunakov kot skupine,[11] čeprav je bilo prepoznanih nekaj podob posameznih članov.[11] Božanstva v starodavni Mezopotamiji so imela skoraj izključno človeško podobo.[12] Bila so ogromna in pogosto imela nadnaravno moč.[11]
Božanstva so bila običajno oblečena v melam, skrivnostno snov, ki jih je "pokrivala v grozljivem sijaju".[13] Melam so lahko nosili tudi junaki, kralji, velikani in celo demoni.[14] Učinek melama na človeka so opisali z besedo ni, ki pomeni mravljinčenje ali ščemenje.[15] Božanstva so skoraj vedno nosila rogata pokrivala[16][17] z do sedem pari volovskih rogov.[18] Včasih so nosila oblačila z všitimi zlatimi in srebrnimi okraski.[17]
Starodavni Mezopotamci so verjeli, da njihova božanstva živijo v nebesih[19] in da je božji kip fizično utelešenje samega boga.[19][20] Kultni kipi so bili zato deležni nenehne nege in pozornosti[19][21] zanje zadolžene skupine svečenikov.[22] Svečeniki so kipe oblačili[23] in prednje nosili darove, da so lahko "jedli".[19][21] Verjeli so tudi, da je tempelj božanstva dobesedno prebivališče tega božanstva. Bogovi so imeli barke v naravni velikosti, ki so bile običajno shranjene v njihovih templjih[24] in so se uporabljale za prevoz njihovih kultnih kipov po vodnih poteh med različnimi verskimi prazniki.[24] Bogovi so imeli tudi vozove za prevoz njihovih kultnih kipov po kopnem.[25] Kultne kipe so včasih vozili tudi na bojišče, da so božanstva lahko gledala, kako se bitka odvija.[25] Mezopotamci so verjeli, da so glavna božanstva mezopotamskega panteona, ki je vključeval Anunake, sodelovala v "zboru bogov",[16] na katerem so bogovi sprejemali vse svoje odločitve.[16] Zbor bogov je veljal za božanskega dvojnika pol-demokratičnemu zakonodajnemu sistemu, ki je obstajal v času Tretje urske dinastije (okoli 2112 – okoli 2004 pr. n. št.).[16]
Najzgodnejša raba izraza Anunaki je na napisih iz obdobja kralja Gudee (vladal okoli 2144–2124 pr. n. št.) it Tretje urske dinastije.[9][11] V najzgodnejših besedilih se izraz Anunaki uporablja za najmočnejša in najpomembnejša božanstva v sumerskem panteonu: potomce boga neba Anuja.[9][26] V to skupino božanstev je verjetno spadalo "sedem odločujočih bogov":[27] An, Enlil, Enki, Ninhursaga, Nana, Utu in Inana.[28]
Čeprav so določena božanstva opisana kot člani Anunakov, se ni ohranil noben popoln seznam imen vseh Anunakov[11] Pojavljajo se samo v knjižnih besedilih kot povezana skupina bogov.[9][11] Opisi so nedosledni[11] in neskladni tako po številu kot po funkcijah. Zdi se, da so bili prvotno nebeška božanstva z neizmerno močjo,[11] ki so se v pesnitvi Enki in svetovni red poklonila Enkiju, pela hvalnice v njegovo čast in "zgradila svoja bivališča" med prebivalci Sumerije.[9][29] V pesnitvi je dvakrat omenjeno, da "določajo usode človeštva".[9]
Skoraj vsako večje božanstvo v sumerskem panteonu je veljalo za zavetnika določenega mesta[30] in ščitilo njegove interese.[30] Ljudje so verjeli, da božanstvo prebiva v svojem templju v tem mestu.[31] V enem samem besedilu je omenjeno kar petdeset Anunakov, povezanih z mestom Eridu.[1][32] V pesnitvi Inanin spust v podzemlje je omenjenih samo sedem Anunakov, ki so prebivali v podzemnem svetu in služili kot sodniki.[33] Inani so sodili zaradi poskusa prevzema podzemnega sveta[9][33] in jo zaradi precenjevanja same sebe obsodili na smrt.[33]
Glavna božanstva v sumerski mitologiji so bila povezana s posameznimi nebesnimi telesi.[34] Verjeli so, da je Inana planet Venera,[35][36] da je Utu Sonce,[36][37] Nana Luna, [36][38] Anu istoveten z vsemi zvezdami na ekvatorialnem nebu, Enlil z zvezdami na severnem nebu, Enki pa z zvezdami na južnem nebu.[39] Pot Enlilove nebesne orbite je bila neprekinjen simetričen krog okoli severnega nebesnega pola,[40] Anujeva in Enkijeva pot pa naj bi se v različnih točkah sekali.[41]
"Spoštovanje rodi naklonjenost, žrtev podaljša življenje in molitev odkupi krivdo. Kdor se boji bogov, ga ne zanemari. [...] Kdor se boji Anunakov, podaljša [svoje dni]."
- Babilonska hvalnica[42]
V akadskih besedilih iz 2. tisočletja pr. n. št. so Anunaki opisani enako kot v Inaninem spustu v podzemlje kot htonična božanstva podzemlja. V skrajšani različici Inaninega spusta, napisani v začetku 2. tisočletja pr. n. št., kraljica podzemlja Ereškigal pravi, da "pije vodo z Anunaki".[43] Kasneje v isti pesmi ukaže svojemu služabniku Namtarju, naj "pripelje Anunake iz Egalgine",[44] "okrasi hišni prag s koralami"[44] in jih "posadi na zlate prestole".[44]
V starobabilonskem obdobju (okoli 1830–okoli 1531 pr. n. št.) je bila uvedena nova kategorija božanstev, znanih kot Igigi.[45] Razmerja med Anunaki in Igigi niso jasna.[11] V nekaterih primerih se zdi, da sta se kategoriji uporabljali sinonimno,[9][11] v drugih, na primer Errovi pesnitvi, pa sta jasno ločeni.[9][11] V poznoakadskem epu Atra-Hasis so Igigi šesta generacija bogov in so prisiljeni opravljati delo za Anunake.[46][47] Po štiridesetih dnevih dela se Igigi uprejo, bog Enki, eden od Anunakov, pa ustvari ljudi, da bodo delali namesto njih.[46][47]
Od srednjebabilonskega obdobja (okoli 1592-1155 pr. n. št.) dalje se je ime Anunaki na splošno uporabljalo za božanstva podzemlja,[1] medtem ko se je ime Igigi uporabljalo za nebeška božanstva.[1] V tem obdobju so bila najmočnejša božanstva nacionalni bog Marduk in Anunaki Damkina, Nergal in Madanu kot bogovi podzemlja.[1]
V akadskem Epu o Gilgamešu, napisanem okoli 1200 pr. n. št., je Utnapištim, ki je edini preživel vesoljni potop, Anunake opisal kot sedem sodnikov podzemlja, ki so zanetili zemljo, ko se je bližala nevihta,[48] ko je kasneje prišla poplava, pa so Ištar (vzhodnosemitski ekvivalent Inane) in Anunaki objokovali uničenje človeštva.[9][49]
V babilonskem mitu o ustvarjenju sveta Enuma Eliš je Marduk določil položaje Anunakov.[50] Kasnejša babilonska različica epa omenja 600 Anunakov podzemlja[1] in samo 300 Anunakov nebes,[1] kar kaže na obstoj zapletene podzemne kozmologije.[1] Anunaki, "veliki bogovi", so v zahvalo zgradili Esagilo, čudovit tempelj, posvečen Marduku, Eju in Elilu.[51] V Errovi pesnitvi iz 8. stoletja pr. n. št. so Anunaki opisani kot bratje boga Nergala[9] in nasprotniki človeštva.[9]
Močno poškodovano besedilo iz novoasirskega obdobja (911-612 pr. n. št.) opisuje Marduka, ki svojo vojsko Anunakov vodi v sveto mesto Nipur in povzroči izgrede.[52] Izgredi povzročijo poplavo,[52] ki prisili rezidenčne bogove Nipurja, da se zatečejo k Ninurti v tempelj Ešumeša.[52] Enlil, jezen zaradi Mardukovega prestopka, ukaže bogovom Ešumeše, naj vzamejo Marduka in druge Anunake za ujetnike.[52] Anunake jim uspe ujeti,[52] Marduk pa imenuje svojega izbranca Mušteširhablima za vodjo upora proti bogovom Ešumeše[53] in pošlje svojega glasnika Neretagmila, da opozori boga pismenosti Nabuja.[53] Ko bogovi Eshumesha slišijo Nabujev govor, pridejo iz svojega templja, da bi ga poiskali.[54] Marduk premaga bogove Ešumeše in jih 360 vzame za vojne ujetnike, vključno s samim Enlilom.[54] Enlil protestira, češ da so bogovi Ešumeše nedolžni,[54] zato jim Marduk sodi pred Anunaki.[54] Besedilo se konča z opozorilom boginje Damkiane (drugo ime za Ninhursago) bogovom in človeštvu in prošnjo, naj ne ponovijo vojne med Anunaki in bogovi Ešumeše.[54]
V mitologijah Huritov in Hetitov, ki so bili na višku sredi 2. tisočletja pr. n. št., so verjeli, da je mlajša generacija bogov pregnala starejšo generacijo bogov v podzemlje,[56][58] kjer jim je vladala boginja Lelvani.[58] Hetiti so pregnana božanstva istovetili z Anunaki.[56][57] Huriti so Anunake omenjali askaruileš šiuneš, kar pomeni "nekdanji stari bogovi",[59] ali kattereš šiuneš, kar pomeni "bogovi zemlje".[59] Hetiti in Huriti so v svojih pogodbah pogosto prisegali na stare bogove, da bi zagotovili, da bodo dogovori izpolnjeni.[56][59] V enem od mitov je bogom grozil kamniti velikan Ullikummi,[60] zato je Ea (Enki) ukazal starim bogovom, naj poiščejo orožje, s katerim so bila nebesa ločena od zemlje.[59][61] Bogovi so orožje našli in Ulikumi odsekali noge.[61]
Imena Anunakov se v huritskih in hetitskih besedilih pogosto razlikujejo,[57] njihovo število pa je vedno enako osem.[57] V enem od hetitskih obredov so imena starih bogov navedena kot: "Aduntari vedeževalec, Zulki razlagalec sanj, Irpitija gospodar zemlje, Nara, Namšara, Minki, Amunki in Api".[57] Stari bogovi v huritsko-hetitski religiji niso imeli prepoznavnega kulta.[57] Oboji so poskušali z njimi komunicirati z obrednim žrtvovanjem prašička v jami, izkopani v zemljo.[62] Stare bogove so pogosto klicali, da bi opravili obredna čiščenja.[63]
S hetitsko pripovedjo o izgonu starih bogov v podzemlje je tesno povezana pripoved starogrškega pesnika Hezioda, ki v svoji Teogoniji govori o strmoglavljenju Titanov, ki so ga izvedli Olimpijci.[64] Grški bog neba Uran (njegovo ime pomeni "nebesa"), ki je bil hkrati oče Titanov,[65] izhaja iz hetitske različice boga Anuja.[66] V Heziodovi pripovedi Urana kastrira njegov sin Kronos[67] natančno tako, kot je v hetitski pripovedi Anuja kastriral njegov sin Kumarbi.[68]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.