From Wikipedia, the free encyclopedia
Pribina je bil do leta 833 knez Kneževine Nitre na ozemlju sedanje Slovaške in od leta 840 knez severnega dela frankovske Spodnje Panonije, * ok. 800, † 861.
Pribina | |
---|---|
Pribina na reverzu srebrnika Prve slovaške republike za 10 kron]] | |
Knez Nitre (?) | |
Vladanje | 825 –833 |
Naslednik | Mojmir I. Moravski |
Knez Spodnje Panonije | |
Vladanje | 846–861 |
Naslednik | Kocelj |
Rojstvo | ok. 800 Nitra[1] |
Smrt | 861 |
Potomci | Kocelj Muntimerus Sclav.[2] |
Rodbina | (?) |
Njegova kariera je opisana v latinski zgodovini Conversio Bagoariorum et Carantanorum (Spreobrnjenje Bavarcev in Karantancev), napisani v Salzburgu v 870. letih.[3] Bil je prvi vladar slovanskega porekla, ki je na slovanskem ozemlju v Nitri zgradil krščansko cerkev, in prvi, ki je bil krščen.[4] Ko ga je napadel in od tam pregnal Mojmir I. Moravski,[5] je Pribina pobegnil k Ratbodu, prefektu Vzhodne marke.[5] Po sporu z Ratbodom je skupaj s sinom Kocljem pobegnil v Srem v Prvo bolgarsko cesarstvo.[5] Iz Srema se je vrnil k slovanskemu knezu Ratimirju v Spodnjo Panonijo in od tam zbežal na Kranjsko k tamkajšnjemu grofu Sallachu.[6] Po spravi z Ratbodom je od kralja Ludvika Nemškega leta 840 dobil v fevd del Spodnje Panonije okrog Blatenskega Kostela. Kot zvest frankovski vazal, verjetno z bavarskimi sorodstvenimi vezmi, je leta 847 postal dux (severne) Spodnje Panonije.[7]
Obrobni zapis v Conversio Bagoariorum et Carantanorum, ki je zdaj vključen v njeno glavno besedilo, omenja, da je imel Pribina alodialna zemljišča v Nitravi ultra Danuvium, kjer je salzburški nadškof Adalram (821–836) posvetil cerkev.[8][9] Nitravo so zgodovinarji prepoznali kot Nitro na Slovaškem. Za Pribino velja, da je vladal veliki zgodnjesrednjeveški trdnjavi v tem mestu.[8][9] Posvetitev cerkve v Nitravi se je zgodila okoli leta 827. Cerkev zato velja za prvo cerkev v vsej vzhodni Evropi, katere obstoj je pisno dokumentiran.[8][10] Tega, da je bila cerkev posvečena za samega Pribino ali za njegovo ženo, se ne more dokazati.[11][12] Zdi se, da je bila njegova žena iz bavarske družine Wilhelminov.[8]
Sodobni zgodovinarji še vedno razpravljajo o tem, ali je Pribina posedoval Nitravo kot poročnik Mojmirja I., prvega znanega vladarja Moravske, ali pa je bil morda drugi ali tretji knez neodvisne slovanske kneževine Nitre.[11] Najboljši vir, ki opisuje njegovo življenje,[13] Conversio Bagoariorum et Carantanorum, ga nikoli ne omenja kot kneza (dux, gentilis). [13] omenja pa, da ga je od tam čez Donavo pregnal velikomoravski knez Mojmir I. kmalu potem, ko je okrog leta 833 Ratbod prevzel obrambo vzhodne meje Vzhodne Frankovske.[8][14][15]
Po izgonu je Pribina pobegnil k Ratbodu, ki ga je predstavil Ludviku Nemškemu.[9] Kralj je Pribini ukazal, da se krsti v cerkvi v Traismauerju v Avstriji in nato s svojimi privrženci služi v Ratbodovi vojski.[8] Ratbod in Pribina sta se kmalu sprla in slednji je v strahu za svoje življenje skupaj s sinom Kocljem pobegnil v Prvo bolgarsko cesarstvo.[16] Bolgarski car Malamir je takrat ravno sklenil mir z Vzhodno Frankovsko, zato ga Pribina ni uspel prepričati, naj ukrepa proti Frankom.[17]
Pribina je zatem odšel v Spodnjo Panonijo, ki ji je vladal slovanski knez Ratimir.[16] Ker je bila Spodnja Panonija del Ratbodove prefekture, je bilo Ratimirjevo skrivanje Pribine enako uporu.[8] Ludvik Nemški je zato leta 838 poslal Ratboda na čelu velike bavarske vojske v Panonijo, da bi zatrl Ratimirja, toda Pribina in njegovi privrženci so se zatekli na Kranjsko k grofu Salachu.[8][16] Z njegovim posredovanjem ta se Ratbod in Pribina pobotala.[8][16]
Ludvik Nemški se je zdaj odločil rešiti trenutno nestabilnost v Spodnji Panoniji tako, da bi Pribina postal novi vladar te pokrajine.[8] 10. januarja 846 je kralj na zahtevo svojih privržencev podelil Pribini ozemlje ob reki Zali blizu Blatnega jezera, kjer naj bi vladal kot zvest vojvoda (dux) Ludvika Nemškega.[8][15][16]
Pribinova glavna naloga je bila zbirati skupine Slovanov, ki so bežale iz različnih smeri, in jih ohraniti zveste Frankom.[16] Pribina je v ta namen začel leta 846 na ozemlju sodobnega Zalavárja, obkroženega z gozdovi in močvirji ob reki Zali, graditi veliko trdnjavo kot sedež svoje oblasti.[15][17][18] Njegov izjemno dobro utrjen grad, ki je postal znan kot Blatnograd[19] ali Moosburg (Močvirska trdnjava), je služil kot branik tako proti Bolgarom kot proti Moravcem.[15][17][18] Pribinova oblast je segala od reke Rabe na severu do Pécsa na jugovzhodu in Ptuja na zahodu.[20]
Pribina se je lotil pokristjanjevanja lokalnega prebivalstva in gradenj cerkva v regiji.[15] Na njegovo željo je salzburški nadškof posvetil več cerkva v Spodnji Panoniji, med njimi eno v današnjem Pécsu.[21] Samostanu Niederaltaich je podaril tristo domačij in vinogradov ob kolenu reke Zale, kar je leta 860 potrdil kralj Ludvik Nemški.[22]
Zdi se, da je imel Pribina vidno vlogo na pohodih Ludvika Nemškega proti Mojmirju I. Moravskemu.[23] Leta 846, na primer, mu je Ludvik Nemški na pohodih na Bavarskem velikodušno podaril sto domačij, domnevno zato, da bi pomagal oskrbeti Pribinove čete za prihajajoči pohod.[24] Še več, Ludvik Nemški je leta 847 vse Pribinove beneficije ob Blatnem jezeru, razen tistih, ki jih je dobil od salzburškega nadškofa, spremenil v osebno lastnino, da bi ga nagradil za njegovo zvesto službo, verjetno v nedavnih akcijah proti Čehom in Moravcem.[25]
Pribinovo smrt spremlja nekaj nejasnosti.[26] Pribina je bil morda ubit v bitki z Moravci, ki so podprli Ludvikovega sina Karlmana v uporu proti očetu, ali pa ga je Karlman ujel in predal Moravcem.[26][27] Ludvik Nemški je za vladarja Spodnje Panonije leta 864 imenoval Pribinovega sina Koclja.[28]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.