slovenski film From Wikipedia, the free encyclopedia
Ječarji je slovenski distopični znanstvenofantastični kriminalni film iz leta 1991.
Ječarji | |
---|---|
Režija | Marjan Ciglič |
Scenarij | Željko Kozinc |
Glasba | Jurij Korenc |
Fotografija | Valentin Perko |
Montaža | Stanko Kostanjevec |
Studio | Studio 37 Viba film |
Datum izida | 6. april 1991 |
Dolžina | 88 minut |
Država | Slovenija |
Jezik | slovenščina |
Tema filma je gerontokracija.[1]
Posebna loža robotskih starcev deluje kot oblast v senci ter se ohranja in obnavlja z energetskim vampirizmom na račun ugrabljenih mladih moških, ki jih hranijo v posebnih laboratorijih za pretapljanje energije. Mlada dekleta so ugodnice starcem in vaba za mlade fante. Policija ugrabiteljem pride na sled, vendar eden od njih, Pavle, pade v njihove roke. Ječarka Kristina se vanj zaljubi. Tvega življenje in oslepi, da bi ga rešila. Čeprav je v svojem boju osamljena, uspe razdreti lobi starcev. Pavle in Kristina preživita.
Scenarij je bil dokončan leta 1986, sprejel ga je še Bojan Štih, takratni vodja Vibe. Potem ga je prevzel Studio 37 in je čakal še dve leti. Leta 1990 se je našel denar za realizacijo. Narejen je bil v vzporedni produkciji, da je bil lahko dokončan. Če bi film namesto Studia 37 producirala Viba, bi ga njena agonija po Cigličevem mnenju pokopala.[2][1]
Film so snemali na otočku Srakane pri Susku (blizu Lošinja), na Brdu pri Kranju (Protokolarni objekti), v Ljubljani in v studiu. Snemanje je trajalo 29 dni namesto predvidenih 45. Povabljeni so bili tudi igralci iz Zagreba in Beograda.[2][3][4]
Predstavljen je bil na celjskem in goriškem filmskem festivalu ter na posebni interni projekciji v Mini kinu Union.[5] Slavnostno premiero je doživel 6. aprila 1991 v kranjskem kinu Center.[6]
Lilijana Resnik je napisala, da je film slab, da ga optimistični konec s plemenito poanto ne more rešiti in da bo šel v pozabo, s čimer bo storjena krivica nekaterim igralcem ter kreatorjem zelo učinkovite scenografije, kostumografije, mojstrske maske in odlične fotografije. Zgodbo je opisala kot nebogljeno in razsuto zmešnjavo, ki ne ve, kaj hoče povedati. Spraševala se je, ali je scenarij slab ali pa ga režiser ni znal prenesti na film. Metuzalemi, pol ljudje in pol roboti, so se ji zdeli nesmiselni, njihovo govorjenje pa neumno. Poskus obsodbe totalitarnosti je po njenem izzvenel v puhlo sodbo v preteklost zazrtega uma, ki se preobremenjen z minulostjo upogiba pod lastno miselno navlako. Zgodbo o Kristini in njenem policaju, ki vsebuje presnovan svetopisemski motiv žrtvovanja in se pojavi proti koncu filma, je označila za edino svetlo točko tega kaosa.[5]
|
|
|
|
|
|
(Žirija Društva slovenskih filmskih delavcev: publicistka Miša Grčar, direktor fotografije Rado Likon, scenograf Mirko Lipužič, režiser Jože Pogačnik in kostumografinja Milena Kumar)[7]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.