From Wikipedia, the free encyclopedia
Alfred Garjevič Šnitke (rusko Альфре́д Га́рриевич Шни́тке; nemško Alfred Schnittke), ruski in sovjetski skladatelj, 24. november 1934, Engels, † 3. avgust 1998, Hamburg.
Alfred Garjevič Šnitke | |
---|---|
![]() Alfred Schnittke (1994) | |
Rojstvo | 24. november 1934[1][2][…] Engels[3] |
Smrt | 3. avgust 1998[1][2][…] (63 let) Hamburg[3] |
Državljanstvo | ![]() ![]() |
Poklic | skladatelj, pianist, glasbeni pedagog, univerzitetni učitelj, skladatelj filmske glasbe, glasbenik |
V času tako imenovane »odjuge« Hruščova je v Sovjetski zvezi nekoliko popustil pritisk režima, ki je v skladu s predpisano doktrino socialističnega realizma poskušal zadrževati sovjetsko glasbo v okvirih romantične estetike 19. stoletja. V šestdesetih letih je mlada generacija sovjetskih skladateljev prevzela sodobna načela glasbene gradnje, ki so jih v zahodni Evropi izoblikovali mojstri glasbene avantgarde, kakršni so bili Anton Webern, John Cage, Luigi Nono, Karlheinz Stockhausen, René Leibowitz in Witold Lutoslawski. Med temi skladatelji so se kmalu prebili v ospredje Sofija Gubajdulina, Edison Denisov in Alfred Schnittke.
Šnitke se je rodil v mestu Engels ob Volgi, glavnem mestu nemške avtonomne republike. Njegov oče, znan novinar in prevajalec, je izviral iz judovske družine ruskih emigrantov (rojen je bil v Frankfurtu) je leta 1926 emigriral v Sovjetsko zvezo, mati pa je bila povolška Nemka. Šnitke je prejel prvi pouk glasbe na Dunaju, kjer je bil njegov oče v prvih letih po vojni dopisnik. Leta 1961 je diplomiral na Moskovskem konservatoriju in med letoma 1962 in 1972 na tej ugledni ustanovi poučeval instrumentacijo. Kasneje se je preživljal v glavnem s pisanjem filmske glasbe. Šnitke se je že v mladosti spreobrnil v krščanstvo in njegova mistična vera je močno vplivala na njegovo umetnost. Večkrat je imel težave s sovjetsko birokracijo: Zveza sovjetskih skladateljev je onemogočila izvedbo njegove Prve simfonije in po letu 1980 so mu preprečili, da bi odšel iz države. Leta 1990 je kljub slabemu zdravju (leta 1985 ga je zadela možganska kap) zapustil domovino in se naselil v Hamburgu. Njegovo glasbo so svetu promovirali svetovno znani umetniki kot dirigent Genadij Roždestvenski, violinista Gidon Kremer in Oleg Kagan ter violončelistka Natalija Gutman, ki so se bodisi ustalili na Zahodu ali pa so tam stalno koncertirali. Na njegova zgodnja dela je najbolj vplivala glasba Dmitrija Šostakoviča, po obisku italijanskega avantgardista Luigija Nona v Sovjetski zvezi (Nono je bil kot privrženec italijanskega komunističnega gibanja persona grata v Sovjetski zvezi) pa se je oprijel serialne tehnike. Kmalu pa je postal nezadovoljen s »pubertetnimi samozanikovalnimi rituali«, kot je sam poimenoval novo stilno usmeritev. Razvil je svojstven slog, ki ga je imenoval polistilizem. Šnitke je združil glasbene prvine različnih slogov in glasbenih žanrov ter s tem ustvaril nov zvočni svet. Nekoč je izjavil: »Moj življenjski cilj je združitev resne in lahke glasbe, pa četudi si bom pri tem zlomil vrat«.
Skomponiral je 9 simfonij, 6 concerto grossov, 4 violinske in številne druge solistične koncerte, opere, balete, komorno in filmsko glasbo.
Pokopan je na moskovskem pokopališču Novodeviči.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.