From Wikipedia, the free encyclopedia
Ľudovít XVIII. (* 17. november 1755, Versailles – † 16. september 1824) bol francúzsky kráľ, vnuk Ľudovíta XV., brat popraveného Ľudovíta XVI. a svojho nástupcu Karola X., príslušník kráľovského rodu Bourbonovcov.
Ľudovít XVIII. | |
francúzsky kráľ | |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
Panovanie | |
---|---|
Dynastia | Bourbonovci |
Predchodca | Napoleon I. |
Nástupca | Karol X. |
Biografické údaje | |
Narodenie | 17. november 1755 Zámok Versailles, Francúzsko |
Úmrtie | 16. september 1824 (68 rokov) Paríž, Francúzsko |
Rodina | |
Manželka | |
Otec | Ľudovít Ferdinand Francúzsky |
Matka | Mária Jozefa Saská |
Odkazy | |
![]() | Ľudovít XVIII. (multimediálne súbory na commons) |
Vyrastal vo Versailles na dvore Ľudovíta XV. v tieni svojho brata, následníka trónu, Ľudovíta XVI. Po narodení dostal titul vojvoda z Provence a po smrti svojho starého otca Ľudovíta XV. dostal titul „Monsieur“, ktorý patrí najstaršiemu kráľovmu bratovi. Patril ku konzervatívnej skupine monarchistov, ktorí si nepriali, aby Ľudovít XVI. ustupoval zástancom ústavy. V roku 1789 sa dokonca zaplietol do prípravy štátneho sprisahania, ktoré chcelo zosadiť umierneného Ľudovíta XVI. z kráľovského trónu. Vojvoda z Provence mal následne vládnuť Francúzsku ako regent. Sprisahanie však bolo odhalené. Vojvoda utiekol v roku 1791 z Francúzska a cestoval po celej Európe, kde hľadal spojencov v boji proti revolúcii. Zdržiaval sa vo Vestfálsku, Verone, ale aj v Rusku a v Anglicku. Po smrti svojho kráľovského brata sa najprv prehlásil za následníka trónu a uznal nárok kráľovho syna, desaťročného Ľudovíta XVII. na trón, a po jeho smrti v roku 1795 sa prehlásil za kráľa Ľudovíta XVIII. Republikánska vláda Francúzska však jeho nároky neuznala.
Diplomatickými cestami sa zapojil do bojov proti Francúzskej republike a následne proti Napoleonovi Bonaparte. Po prvej porážke cisára Napoleona I. sa stal oficiálne na niekoľko mesiacov kráľom. Následne sa Bonaparte vrátil z Elby a Ľudovít utiekol do Gentu. Po Napoleonovej porážke v bitke pri Waterloo sa vrátil na svoj túžobne očakávaný trón.
Počas svojej vlády v rokoch 1815 – 1824 najprv nevystupoval ako konzervatívny monarchista. Do svojich služieb povolal napríklad bývalého Napoleonovho ministra zahraničia Talleyranda. Následne však reštauroval monarchiu do podoby pred revolúciou v roku 1789. Politikov, ktorí v Konvente hlasovali v roku 1793 pre smrť kráľa, poslal do vyhnanstva. Opustiť vlasť museli napríklad bývalí konzulovia J. E. Sieyes alebo R. Ducos.
Ľudovít Francúzsky | ||||||||||||||||
Ľudovít Francúzsky | ||||||||||||||||
Mária Anna Bavorská | ||||||||||||||||
Ľudovít XV. | ||||||||||||||||
Viktor Amadeus II. | ||||||||||||||||
Mária Adela Savojská | ||||||||||||||||
Anna Mária Orleánska | ||||||||||||||||
Ľudovít Ferdinand Francúzsky | ||||||||||||||||
Rafael Leszczyńsky | ||||||||||||||||
Stanislav I. Leszczyński | ||||||||||||||||
Anna Katarína Jablonovská | ||||||||||||||||
Mária Leszczyńska | ||||||||||||||||
Ján Karol Opaliński | ||||||||||||||||
Katarína Opalińska | ||||||||||||||||
Žofia Czarnkowska Opalińska | ||||||||||||||||
Ľudovít XVIII. | ||||||||||||||||
August II. | ||||||||||||||||
August III. | ||||||||||||||||
Kristína Eberhardína Brandenburská | ||||||||||||||||
Mária Jozefa Saská | ||||||||||||||||
Leopold I. | ||||||||||||||||
Jozef I. | ||||||||||||||||
Eleonóra Magdaléna Falcko-neuburská | ||||||||||||||||
Mária Jozefa Habsburská | ||||||||||||||||
Ján Fridrich Brunšvicko-lüneburský | ||||||||||||||||
Amália Vilhelmína Brunšvicko-lüneburská | ||||||||||||||||
Benedikta Henrieta Hanoverská | ||||||||||||||||