From Wikipedia, the free encyclopedia
Priečna flauta je drevený (toto je zaradenie z hľadiska histórie, dnes sú priečne flauty vyrábané z kovov) dychový hudobný nástroj. Je tradične zastúpená vo všetkých symfonických, dychových aj komorných orchestroch, veľké využitie má aj v komornej hudbe, v menšej miere sa používa aj v jazze.
Priečna flauta | |
| |
V iných jazykoch | |
---|---|
tal. flauto traverso | |
nem. querflöte | |
angl. western concert flute | |
franc. flûte traversière | |
špa. flauta travesera | |
Klasifikácia | |
Podľa orchestrálnej praxe | Drevené dychové nástroje |
Tónový rozsah | |
![]() | |
Príbuzné nástroje | |
Moderná priečna flauta sa skladá z troch častí:
Pôvodná Böhmova flauta mala otvorenú klapku gis, postupne sa ale začala presadzovať uzatvorená. To ale pôsobilo problémy pri hraní tónu e³, a tak sa vyvinula tzv. E mechanika, ktorá tento problém odstraňuje. S touto mechanikou sa vyrába väčšina dnešných fláut.
Prúd vzduchu z úst je namierený na hranu, ktorá ho rozdeľuje (ostrá hrana alebo peryt). Pri tom vznikajú vzduchové víry a tzv. Strouhalove trecie tóny, podobné napríklad zvukom rýchlo sa pohybujúceho biča alebo pri pohybe telefónnych drôtov vo vetre. Jeden prúd vzduchu je vždy odvádzaný von a druhý dovnútra nástroja, kde sa zosiluje, pričom flauta slúži ako rezonátor. Priečna flauta dovoľuje moduláciu tónu pomocou pier hráča, svoju rolu tiež hrá uhol vdychovania. Ako vzduch ide do flauty, tak my fúkame do flauty zas ten istý vzduch.
Priečne flauty sa po stáročia vyrábali z dreva, prvú zlatú flautu skonštruoval v roku 1869 Louis Lot. Najkvalitnejšie flauty sa dnes vyrábajú zo zlata alebo striebra, obvyklejšími materiálmi sú niklová mosadz alebo špeciálne druhy ocelí (často navyše postriebrené). Flauty môžu byť zhotovené tiež z exotickejších materiálov ako zinok, mosadz, titán a podobne, najlacnejšie modely pre začiatočníkov sa môžu vyrábať z hliníku.
Priečne flauty sú ázijského pôvodu a v Európe sa po prvýkrát objavili v 12. storočí. Predchodcom priečnej flauty je priečna píšťala (tiež švajčiarska alebo poľná), ktorá sa vyrábala zo Krušpánového (Buxus) dreva a mala krátku valcovitú trubicu. V 16. storočí sa zväčšila jej menzúra, v 17. a 18. storočí sa stala viacdielnym nástrojom s opačným kónickým vŕtaním (zúženie od otvoru pier ku koncu) a stala sa súčasťou orchestrov (v tejto dobe už možno hovoriť o priamom predchodcovi priečnej flauty). Prvé pojednanie o hre na flautu napísal francúzsky flautista Jacques Martin Hotteterre v Paríži 1707.[1]
Revolúciou v stavbe priečnej flauty aj ostatných drevených nástrojov urobil v roku 1832 Theobald Böhm, keď vyvŕtal dierky nie podľa dosažiteľnosti prstov, ale podľa akustických mier, a potom im primontoval klapky. V roku 1847 navyše nahradil kónickú trubicu valcovitou, čím sa zlepšila intonácia, ale tým sa zmenili tónové vlastnosti flauty.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.