14. 3. - Vladar ErdeljaIvan Sigismund Zapolja umro bez naslednika; ugarsku kraljevsku krunu nasleđuje Maksimilijan, prema Špajerskom ugovoru.
5. 4. - Hrvatski sabor u Zagrebu, između ostalog određeni radnici za utvrđivanje nedavno oslobođene Blinje[1].
travanj - Sigetski zapovjednik Ali-paša ubio kaniškog kapetana Jurja Turija[2].
24. 5. - Krimski pohod na Moskvu: Devlet I Geraj zapalio Moskvu.
25. 5. - Papa Pio V. okupio Svetu ligu - većina katoličkih mediteranskih država protiv Turaka koji su skoro zauzeli Kipar od Mlečana.
25. 5. - Erdeljski staleži biraju za kneza Stefana Batorija, iako je Zapolja imenovao Gáspára Bekesa - doći će do oružanog sukoba u kome Selim II podržava Batorija a Maksimilijan Bekeša.
lipanj - Kapetan Josip Dornberg i ban Franjo Frankopan Slunjski porazili jednu tursku četu kod Hrastovice[3].
24. 6. - Nakon što je osvojena Kraljevina Maynila, konkistador Miguel López de Legazpi ustanovljava Manilu kao španski i glavni grad Filipina.
proleće-leto? - Tursko-mletački rat: Turci osvajaju Ulcinj i Bar (do 1878), pljačkaju Budvu, ušli u Boku[4].
15. 8. - Neuspješni osmanski napad na mletačku Korčulu. Odmah plove do Hvara, kome su nanijeli veliku štetu, i do Visa.
Od Turaka stradavaju i Bibinje kod Zadra i Nin. Mlečani su ove godine osvojili Skradin i napali Klis[5].
18. 8.? - Ciparski rat: Famagusta se predala posle 11-mjesečne opsade, čime je dovršeno tursko osvajanje Cipra (do 1878); mletački zapovjednik Marcantonio Bragadin će biti brutalno pogubljen.
Oko ratne zastave sv. Marka poginulo sedam Peraštana njenih čuvara, pilot na komandnom brodu Don Huana bio Peraštanin Petar Stjepkov Marković, u armadi bio i brod "Sveti Tripun Kotorski" kapetana Jeronima Bizantića[7].
Ostatke turske flote spasao Uluč Ali-reis, koji će biti imenovan kapudan pašom.
Osmanlije već sledeće godine uglavnom obnavljaju flotu.
25. 12. - Prema iskazu Franje Tahija, ubistvom njegovog službenika počela pobuna kmetova u Donjoj Stubici; inače, ove godine Ugarska komora je Tahiju oduzela kraljevske polovine Stubice i Susedgrada zbog rastućeg nemira među progonjenim kmetovima[8].
Zapisi u srpskim knjigama na Kosmetu: dijak Simeon: "u ta ljuta i teška vremena u dane sultana Selima. Oh! oh! zlo u ta vremena od Agarena, jad i beda velika narodu u dane ove, oh - nemiri"; sveštenik Avakum: "I u to vreme beše tuga od Turaka i glad velika po svoj zemlji, čovek čoveka da istrebi. Od Soluna so prevožahu te menjahu za žito, po meri - koliko žita toliko soli; i ne htedoše primati so za žito"[9].
Pavao Bizanti osim kotorske dobio i budvansku biskupiju.
Jakob Baromić tiskao "Ofičje od blažene Gospoje".
Mehmed, vojvoda hercegovačkog sandžak-bega, nakon bekstva dvojice braće na dubrovačku teritoriju posle njegove islamizacije, jednog ubio a drugog silom vratio u Tursku[11].