From Wikipedia, the free encyclopedia
Muntele Nebo (în arabă جَبَل نِيبُو Jabal Nibu, în ebraică הַר נבוֹ, transliterat: Har Nevo) este o culme situată în Iordania, de aproximativ 710 m deasupra nivelului mării. Parte a lanțului muntos Abarim, Muntele Nebo este menționat în Biblie ca fiind locul în care Moise a primit o vedere asupra Țării Făgăduinței înainte de moartea sa. Priveliștea de pe vârf oferă o panoramă a Cisiordaniei peste valea râului Iordan. Orașul Ierihon este de obicei vizibil de pe vârf, la fel ca și Ierusalimul într-o zi foarte senină. Orașul biblic Nebo, acum cunoscut sub numele de Khirbet al-Mukhayyat, este situat la 3,5 km distanță.
Muntele Nebo | |
Altitudine | 808 m ![]() |
---|---|
Localizare | Iordania ![]() |
Aparține de | Abarim ![]() |
Coordonate | 31°46′04″N 35°43′32″E |
Modifică date / text ![]() |
Potrivit (Deuteronomului), Moise s-a înălțat pe muntele Nebo, în țara Moabului (astăzi în Iordania), și de acolo a văzut Țara Canaanului (Pământul Făgăduinței), spre care îi condusese pe israeliți și în care Dumnezeu îi spusese că nu va intra. Moise a murit atunci acolo la vârsta de 120 de ani.[1] Conform Bibliei (Deuteronomul 34:6), mormântul lui Moise este necunoscut. Un monument de pe muntele Nebo comemorează moartea lui Moise după ce a văzut Țara Canaanului, peste valea Iordanului. Un mormânt pretins al lui Moise este situat la Maqam El-Nabi Musa, în Cisiordania, 11 km la sud de Ierihon și 20 de km la est de Ierusalim.[2]
Muntele Nebo este apoi menționat din nou în Biblie în (Cartea a doua a Macabeilor 2:4–7), când profetul Ieremia a ascuns cortul și Chivotul Legământului într-o peșteră de acolo.
O biserică creștină din vremea bizantină se află în vârful Muntelui Nebo.
La 20 martie 2000, Papa Ioan Paul al II-lea a vizitat vârful Muntelui Nebo în timpul pelerinajului său în Țara Sfântă.[3] În timpul vizitei sale, el a plantat un măslin lângă capela bizantină, ca simbol al păcii.[4] Papa Benedict al XVI-lea a vizitat situl în 2009, a ținut un discurs și a privit din vârful muntelui în direcția Ierusalimului.[5]
O sculptură în formă de cruce încrucișată de pe muntele Nebo a fost creată de artistul italian Giovanni Fantoni. Este un simbol al miracolului șarpelui de aramă invocat de Moise în pustiu (Numerii 21:4–9) și crucea pe care Isus a fost răstignit (Ioan 3:14).
Explorarea sistematică începută de Sylvester J. Saller O.F.M. a fost continuată în 1933 de către Ieronim Mihaic de la Studium Biblicum Franciscanum. Pe cel mai înalt punct al muntelui, Syagha,[6] rămășițele unei biserici bizantine[7]și mănăstirea au fost descoperite în 1933.[8]Biserica a fost construită pentru prima dată în a doua jumătate a secolului al IV-lea pentru a comemora locul morții lui Moise. Designul bisericii urmează un model tipic basilicat . A fost extinsă la sfârșitul secolului al V-lea d.Hr. și reconstruită în anul 597 d.Hr. Biserica este menționată pentru prima dată într-o relatare a unui pelerinaj făcut de o doamnă Aetheria în anul 394 d.Hr. Șase morminte au fost găsite scobite din stânca naturală de sub podeaua acoperită cu mozaic a bisericii.
Bellarmino Bagatti care a lucrat pe șantier în 1935 și Virgilio Canio Corbo au excavat mai târziu interiorul bazilicii.[9]
Biserica antică, destinație de pelerinaj incă din secolul al IV-lea, a fost excavată intre anii 1933 și 1938 de către Silvestru Saller, aducând la lumină bazilica cu capelele sale si anexele maănăstirii.[10] Mozaicurile rafinate au fost apoi acoperite din nou cu sol pentru protecție.[10] În 1963, custodia Țării Sfinte a decis restaurarea pardoselilor din mozaic, iar Virgilio Corbo a fost pus în fruntea proiectului.[10] Un adăpost metalic proiectat la Oxford a fost ridicat deasupra ruinelor, dar lucrările au fost întrerupte de războiul arabo-israelian din 1967.[10] Lucrările reînnoite au urmat între 1976-1984, când un nou mozaic a fost descoperit în diaconicon-baptisteriu.[10] Până în 1984 s-au finalizat lucrările de consolidare, iar ca urmare bazilica a putut fi folosită atât în scop liturgic, cât și pentru afișarea mozaicurilor restaurate, fie in situ, fie montate pe pereți.[10] După planurile reînnoite elaborate în 1989 și studiile geologice și evaluările structurilor antice și moderne făcute un deceniu mai târziu, un nou adăpost, practic o bazilică completă a fost construită peste vechea biserică între decembrie 2007 și ziua redeschiderii la 15 octombrie 2016. Nici măcar moartea subită a lui Michelle Piccirillo, o figură cheie a proiectului, în octombrie 2008, nu a dus la o întrerupere a lucrărilor.[10]
În prezbiteriul capelei moderne, construit pentru a proteja situl și a oferi spațiu de cult, pot fi văzute rămășițe de pardoseli mozaicate din diferite perioade. Cea mai veche dintre acestea este un panou cu o cruce împletită în prezent plasat pe capătul de est al peretelui de sud.