limbă romanică From Wikipedia, the free encyclopedia
Limba italiană ( italiano (ajutor·info), lingua italiana) este o limbă romanică din subgrupul italo-dalmat vorbită de aproximativ 62 de milioane de oameni, din care majoritatea locuiesc în Italia.[2]
Italiană italiano | |
Pronunție | [itaˈljaːno] |
---|---|
Vorbită în | Italia, Elveția, San Marino, Vatican, Malta, Slovenia, Croația, Libia, Eritrea, Franța și printre descendenții emigranților în alte țări, mai ales Canada, Statele Unite și Brazilia |
Număr de vorbitori | 71 000 000[1] (locul 20) |
Limbă-mamă | latină |
Sistem de scriere | alfabetul latin (variantă italiană) |
Tipologie lingvistică | SVO limbă flexionară |
Clasificare | |
limbi indo-europene | |
Statut oficial și codificare | |
Limbă oficială în | Italia Elveția San Marino Vatican Eritreea Somalia Etiopia Ordinul Suveran al Cavalerilor de Malta ![]() |
Limbă minoritară recunoscută în | Croația Slovenia |
Organ de reglementare | Accademia della Crusca[*] ![]() |
ISO 639-1 | it |
ISO 639-2 | ita |
ISO 639-3 (cel mai răspândit dialect) | ita |
SIL | ITN |
Extras | |
Declarația Universală a Drepturilor Omului – articolul 1 Tutti gli esseri umani nascono liberi ed eguali in dignità e diritti. Essi sono dotati di ragione e di coscienza e devono agire gli uni verso gli altri in spirito di fratellanza. | |
Răspândire în lume | |
![]() națională oficială minoritate națională minoritate | |
Puteți vizita Wikipedia în italiană. | |
Această pagină poate conține caractere Unicode | |
Modifică date / text ![]() |
Se bucură de statutul de limbă oficială în patru țări — Italia, San Marino, Vatican și Elveția (împreună cu franceză, germană și retoromană)[3] și este folosită auxiliar în Vatican. Deține de asemenea statutul de limbă de minoritate recunoscută în părțile Croației și Sloveniei situate în Istria. Italiana mai are statut administrativ sau de limbă ne-oficială, după caz, la: Corsica, Coasta-de-Azur (ale Franței), Malta, Monaco, Albania, arhipelagul Dodecanez (al Greciei), Libia, Eritreea, Etiopia și Somalia.
În Italia sunt numeroase dialecte regionale,[4] dar înființarea unui sistem național de educație a condus la reducerea de-a lungul secolului al XX-lea a variației în limba vorbită de la o regiune la alta.
Limba italiană standard se bazează pe dialectele folosite în Toscana[5] și este asemănătoare atât cu latina, cât și cu alte limbi romanice. Similitudinea lexicală cu:
Estimările pot fi diferite, în funcție de sursă. [7] Printre limbile romanice mari, este și cea mai asemănătoare cu româna.[8] Se caracterizează prin păstrarea consoanelor și vocalelor duble și accentului cu rolul distinctiv.
Influența italienei asupra altor limbi a fost moderată și este vizibilă cel mai puternic în artă, mai ales în muzică. Ideile Școlii Ardelene și latinismului au dus la mărirea numărului cuvintelor de origine italiană în limba română.[6] Astăzi, cuvintele care intră în lexicul altor limbi se referă mai ales la artă culinară, exemple românești fiind pizza, pastă[9] sau spaghete.
Italiana derivă din latină vulgară, o variantă populară a limbii latine. Aparține familiei limbilor indo-europene și italice și face parte dintr-o ramură mare a limbilor romanice.
Pronumele sunt în general puțin necesare în italiană și sunt folosite mai ales pentru a elimina ambiguitatea în înțelesul unei propoziții. De obicei, ca și în română, terminația verbului dă informații despre subiect.
Singular | Plural | |
Persoana I | io - eu | noi - noi |
Persoana a II-a |
tu - tu (o persoană, familiar) |
voi - voi (plural, familiar) |
Persoana a III-a |
egli (lui, esso) - el |
essi (loro) - ei |
Lei și Loro (scrise cu L mare) au un înțeles special în plus față de înțelesurile lor de "ea" și "ei". Lei este forma de politețe a lui tu (care este folosit doar pentru o singură persoană, familiar, pentru copii, sau pentru a se ruga la Dumnezeu), iar similar, Loro este forma de politețe pentru voi.
Infinitivul verbelor italiene are una dintre următoarele terminații, ori -are, -ere sau -ire. Majoritatea verbelor italiene sunt regulate.[10]
Întrebările sunt formate prin creșterea intonației la sfârșitul propoziției, ca și în majoritatea limbiilor europene, posibil prin inversarea subiectului și verbului de asmenea, ca și în limba română (vezi exemplele de mai jos).
Această conjugare de bază este folosită pentru a indica că ceva se întâmplă în acest moment.
-are | Singular | Plural |
Persoana I | -o | -iamo |
Persoana a II-a | -i | -ate |
Persoana a III-a | -a | -ano |
Exemple: mangiare, "a mânca".
guardare, "a se uita"
-ere | Singular | Plural |
Persoana I | -o | -iamo |
Persoana a II-a | -i | -ete |
Persoana a III-a | -e | -ono |
Exemplu: lèggere, "a citi"
Unele verbe regulate terminate în "-ire" se conjugă normal, iar altele de conjugă în funcție de "-isco". Nu este altă posibilitate decât cea de memorare care cum se conjugă.
-ire (forma normală) | Singular | Plural |
Persoana I | -o | -iamo |
Persoana a II-a | -i | -ite |
Persoana a III-a | -e | -ono |
Exemplu: partire, "a pleca"
-ire (forma -isco) | Singular | Plural |
Persoana I | -isco | -iamo |
Persoana a II-a | -isci | -ite |
Persoana a III-a | -isce | -iscono |
Exemplu: capire, "a înțelege".
![]() | Calitatea informațiilor sau a exprimării din acest articol sau secțiune trebuie îmbunătățită. Consultați manualul de stil și îndrumarul, apoi dați o mână de ajutor. |
Limba italiană standard are un set de șapte vocale. Distincția între vocalele /ɛ/~/e/ și /ɔ/~/o/ se găsește în silabe accentuate. Exemple: grafia "pesca" reprezentă atât "pèsca" (piersică) [ˈpɛː.ska] cât și "pésca" (pescuit) [ˈpeː.ska]. Nu există o distincție fonemic între vocale lungi și scurte, dar vocalele în silabe deschise accentuate sunt lungi. Exemple: "fata" (zână) [ˈfaː.t̪a] vs. "fatta" (făcută) [ˈfat̪̚.t̪a]. Silabe finale au mereu o vocala scurt.
Anterioare | Centrale | Posterioare | |||
Închise | |||||
Semiînchise | |||||
Semideschisă | |||||
Deschise |
Grafie | AFI | Descriere | Cuvânt |
---|---|---|---|
a | [ä] | Vocală deschisă centrală nerotunjită | amore (dragoste) |
e, è | [ɛ] | Vocală semideschisă anterioară nerotunjită | bene (bine) |
e, é | [e] | Vocală semiînchisă anterioară nerotunjită | sera (seară) |
i | [i] | Vocală închisă anterioară nerotunjită | vino (vin) |
o, ò | [ɔ] | Vocală semideschisă posterioară rotunjită | parola (cuvânt) |
o, (ó) | [o] | Vocală semiînchisă posterioară rotunjită | mondo (lume) |
u | [u] | Vocală închisă posterioară rotunjită | muro (perete) |
Sistemul consonantic al limbii italiane este foarte asemănătoare cu sistemul românesc. Cu toate acestea, există o distincție între consoane lungi și scurte. Consoanele duble se pronunță puternic. Exemple: „fatto” [ˈfat̪̚.t̪o] (fapt), „piazza” ['pjat̪̚.t͡sa] (piață).
Înainte de vocalele anterioare (e și i), pronunția literelor c, g și sc se transformă din [k], [ɡ], și [sk] în [tʃ], [dʒ], și [ʃ], respectiv. Secvențele „ci-”, „gi-”, și „sci-” urmate de o altă vocală indică că consoanele sunt „moale” ([tʃ], [dʒ], [ʃ]). În astfel de cazuri, „i” este silențios dacă accentul nu este pus pe „i”. Exemple: „già” [dʒa] (deja, accentul este pus pe „à”) vs. „biologia” [bi.o.lo.ˈdʒiː.a] (biologie, accentul este pus pe „i”).
Grafie | AFI | Descriere | Cuvânt |
---|---|---|---|
b | [b] | barca (barcă) | |
c | [k] | înainte de a, o, și u | caro (dragă) |
[tʃ] | înainte de e și i | ciao (salut) | |
d | [d̪] | dente (dinte) | |
f | [f] | fata (zână) | |
g | [ɡ] | înainte de a, o, și u | gatto (pisică) |
[dʒ] | înainte de e și i | giallo (galben) | |
h | -- | consoană mută | ho (am) |
l | [l] | lupo (lup) | |
m | [m] | muro (perete) | |
n | [n] | pena (pedeapsă) | |
p | [u] | papa (papă) | |
q | [k] | questo (acest) | |
r | [r] | raro (rar) | |
s | [s] | stella (stea) | |
[z] | în poziție intervocalică sau înainte de consoană sonoră | snello (slab) | |
t | [t̪] | porta (ușă) | |
v | [v] | voce (voce) | |
z | [ts] | forza (putere) | |
[dz] | de obicei la început de cuvînt | zanzara (țanțar) |
Grafie | AFI | Descriere | Cuvânt |
---|---|---|---|
CH | [k] | uzat înainte de e și i | chiesa (biserică) |
GH | [ɡ] | uzat înainte de e și i | ghetto (ghetou) |
GLI | [ʎ] | asemănători cu li | meglio (mai bun) |
GN | [ɲ] | asemănători cu ni | bagno (baie) |
SC | [sk] | înainte de a, o, și u | scarpa (pantof) |
SC | [ʃ] | înainte de e și i | scimmia (maimuță) |
SCH | [sk] | uzat înainte de e și i | schermo (ecran) |
Literele J, K, W, X, și Y există în cuvinte de origine străină.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.