From Wikipedia, the free encyclopedia
Un epitaf (în greaca veche ἐπιτάφιος; epi=pe, deasupra + taphos=mormânt) este o inscripție funerară sau o creație lirică constând într-un text scurt, în versuri sau proză, onorând o persoană decedată și care este înscris pe piatra funerară a mormântului.
![]() | Un editor consideră că această pagină conține citate prea multe sau prea extinse pentru a constitui un articol enciclopedic valid. Vă rugăm să îmbunătățiți articolul ștergând citatele în exces sau transferându-le la Wikicitat.(august 2016) |
Acest articol sau această secțiune are bibliografia incompletă sau inexistentă. Puteți contribui prin adăugarea de referințe în vederea susținerii bibliografice a afirmațiilor pe care le conține. |
Pe o piatră tombală din Seini, Maramureș este scris epitaful:
Cine vre strînge avere
Crească vită cu plăcere
Și să scoale diminiață
Eu așa am fost în viață
Aci se odihne batrîna
Stan Anuța Deloaie.
A trăit 78 de ani
A dormit la anu 1958
Și noi am fost ca voi, și voi veți fi ca noi.
(It) Noi eravamo come voi, voi sarete come noi.
— (Autor necunoscut) Cripta capucinilor din biserica Santa Maria della Concezione dei Cappuccini
Călătorule! Aici odihnesc osemintele
Unui om bun care a trăit
O viață lungă și plină de virtuți.
Copilăria lui a ținut o șesime de viață,
Apoi a mai trăit o doisprezecime
Până când s-a însurat cu o femeie
Care nu i-a dăruit copii, decât după ce
A mai trecut a șaptea parte din viață,
Plus încă 5 ani.
Iar fiului său soarta i-a hărăzit
Să trăiască doar jumătate din viața părintelui.
În mâhnire adâncă a murit bătrânul
Supraviețuind cu patru ani fiului său.
..............................................
Călătorule! Știi câți ani am eu
În această zi când îmi sfârșesc viața?
— Diofant
Un mormânt îi este acum îndeajuns celui căruia nu-i ajungea o întreagă lume.
Reverse dulci scântei
Atotștiutoarea,
Deasupra-mi crengi de tei
Să-și scuture floarea.
Ne mai fiind pribeag
De-atunci înainte
Aduceri aminte
M-or troieni cu drag.
— Mihai Eminescu 1850 – 1889
Cimitirul Bellu, București (fragment din poezia Nu voi mormânt bogat).
Și pulbere țărână din tine se alege
Căci asta e a lumii nestrămutată lege,
Nimicul te aduce, nimicul te reia,
Nimic din tine-n urmă nu va rămânea.
Veronica Micle
4.08.1889
— Veronica Micle, Cimitirul Mănăstirii Văratec, județul Neamț, Fragment din poezia Și pulbere, țărână...
Jur-împrejur e largul care cântă,
E soare-n cer, e sărbătoare sfântă,
Și-n vreme ce mi-a amuțit pământul
Fiorul păcii-n suflet mi se lasă,
Eternități îmi flutură veșmântul;
Simt Dumnezeu cum mă primește-n casă...
Pe piatra funerară a lui Octavian Goga, de la Mausoleul Iubirii din Ciucea (fragment din poezia Din larg).
O luptă-i viața; deci te luptă
Cu dragoste de ea, cu dor.
Pe seama cui? Ești un nemernic
Când n-ai un țel hotărâtor.
Tu ai pe-ai tăi! De n-ai pe nimeni,
Te lupți pe seama tuturor.
— George Coșbuc 1866 – 1918
Cimitirul Bellu, București