From Wikipedia, the free encyclopedia
Un ruter[1] (sau router[2]) (['ruːtə(r)] sau ['raʊ̯tər]) este un dispozitiv hardware sau software care conectează două sau mai multe rețele de calculatoare bazate pe „comutarea de pachete” (packet switching). Aceste rețele pot fi cu fir (în engleză wired) sau fără fir (în engleză wireless). Funcția îndeplinită de rutere se numește rutare. În acest articol diferențierea între rutere hardware și rutere software se face în funcție de locul unde se ia decizia de rutare a pachetelor de date. Ruterele software utilizează pentru decizie un modul al sistemului de operare, în timp ce ruterele hardware folosesc dispozitive specializate (de tip ASIC) ce permit o viteză mai mare de comutare a pachetelor.
Ruterele operează la nivelul 3 al modelului OSI. Ele folosesc deci adresele IP (de rețea) ale pachetelor aflate în tranzit pentru a decide către care anume interfață de ieșire trebuie să trimită pachetul respectiv. Decizia este luată comparând adresa calculatorului destinație cu înregistrările (câmpurile) din tabela de rutare. Aceasta poate conține atât înregistrări statice (configurate/definite de către administratorul rețelei), cât și dinamice, aflate de la ruterele vecine prin intermediul unor protocoale de rutare.
Tipul de ruter cel mai cunoscut de către consumatori este cel destinat conexiunilor casnice și firmelor mici, ce nu fac decât să trimită pachetele IP între calculatoarele din rețea și Internet, prin rețeaua unul furnizor de servicii internet (ISP). Există totuși multe alte tipuri de rutere care conectează rețele de întreprindere sau rețele ISP.
Primul dispozitiv care avea o funcționalitate asemănătoare cu ruterele de astăzi (comutarea de pachete) a fost Interface Message Processor (IMP). IMPurile erau dispozitivele care asigurau comutarea în ARPANET, prima rețea cu comutare de pachete. Ideea de ruter (numite pe vremea aceea „gateway” - „porți”) a apărut din lucrul unui grup de cercetători în rețele, numit International Network Working Group (INWG). Creat în 1972 ca un grup informal care să analizeze problemele tehnice ale interconectării diferitelor tipuri de rețele existente la vremea respectivă, INWG a devenit în același an un subcomitet al Federației Internaționale a Procesării Informației.[3]
Aceste dispozitive erau diferite de precedentele comutatoare de pachete în două moduri. În primul rând, ele conectau rețele de tipuri diferite, ca de exemplu rețele seriale și rețele locale. În al doilea rând, dispozitivele acestea nu asigurau controlul erorilor, lăsând acest lucru în sarcina calculatoarelor (această idee a fost încercată și în rețeaua CYCLADES[4]).
Ideea a fost analizată în mai mult detaliu, în scopul de a produce un prototip funcțional, în cadrul a două programe simultane. Unul din ele era programul inițiat de DARPA care a dus la crearea arhitecturii TCP/IP.[5] Celălalt era un program al laboratorului Xerox PARC, creat pentru a explora noi tehnologii pentru rețele și care a produs sistemul PARC Universal Packet (PUP), care a fost în mare măsură ignorat în afara companiei Xerox datorită problemelor de proprietate intelectuală.[6]
Primele rutere Xerox au intrat în serviciu la începutul anului 1974. Primul ruter IP adevărat a fost dezvoltat de Virginia Strazisar la compania BBN în 1975-1976, ca parte a unui program inițiat de DARPA. Până la sfârșitul anului 1976 existau 3 rutere bazate pe minicalculatorul DEC PDP-11, active în prototipul de Internet existent în acea perioadă.[7]
Primele rutere multiprotocol au fost create în mod independent de cercetători de la MIT și Stanford în 1981; ruterul de la Stanford a fost creat de William Yeager, iar cel de la MIT de Noel Chiappa, ambele fiind bazate pe PDP-11.[8][9][10][11]
Deoarece cea mai mare parte a rețelelor actuale sunt bazate pe protocolul IP, ruterele multiprotocol au devenit destul de rare. Cu toate acestea, nu trebuie minimizată importanța lor din perioada de început al dezvoltării rețelelor de calculatoare, deoarece în acea perioadă existau mai multe seturi de protocoale care concurau cu stiva TCP/IP. Se poate spune că ruterele cu stivă dublă, IPv4 și IPv6 pot fi considerate multiprotocol, dar într-un mod mult mai limitat decât un ruter ce cunoștea protocoalele AppleTalk, DECnet, IP și Xerox.[12]
După cum s-a arătat mai sus, la începutul erei rutării (de la mijlocul anilor 1970 până la mijlocul anilor 1980) pe post de rutere erau folosite minicalculatoare. Deși calculatoarele obișnuite pot fi folosite ca rutere, dispozitivele moderne sunt mașini extrem de specializate, de multe ori cu hardware dedicat care să accelereze atât funcțiile de bază (comutarea pachetelor) cât și funcțiile speciale (de exemplu criptarea IPsec).[13]
Cu toate acestea, pentru cercetare și alte aplicații sunt folosite în continuare rutere făcute din calculatoare cu Linux și Unix, ce rulează aplicații cu sursă deschisă. Deși sistemul de operare pentru rutere de la Cisco (numit IOS) a fost creat de la zero special pentru dispozitive de rețea, alte sisteme de operare pentru rutere, precum cele de la Juniper și Extreme Networks sunt variante extrem de adaptate pe Unix (mai exact FreeBSD[14], respectiv Linux[15]).
Ruterele conțin în general un sistem de operare specializat (ca de exemplu IOS de la Cisco,[16] Junos de la Juniper[17] sau alternative open-source ca OpenWRT[18]), RAM, NVRAM, memorie flash, unul sau mai multe procesoare, precum și cel puțin două interfețe de rețea.
Ruterele pot conține de asemenea mai multe procesoare și ASIC-uri specializate în comutarea de pachete. Sistemele extensibile bazate pe șasiuri, cum ar fi Avaya ERS-8600, au mai multe ASIC-uri pe fiecare modul și permit o mare varietate de porturi pentru rețele locale sau metropolitane, precum și conexiuni personalizate. Pentru situațiile în care traficul este mai redus și costul este mai important sunt folosite rutere mai simple. Folosind un software specializat (precum Untangle, SmoothWall, XORP sau Quagga), orice calculator personal poate deveni un ruter (poate oferi funcționalitatea de ruter).
Procesul de rutare are două părți distincte:[19][20] determinarea căii optime, în care ruterul folosește informațiile din tabela de rutare (inclusiv cele introduse de protocoalele de rutare) pentru a învăța interfața de ieșire cea mai potrivită pentru a trimite pachetele la o anumită destinație și comutarea pachetelor, care asigură trimiterea unui pachet primit pe o interfață (de intrare) pe interfața de ieșire optimă.
Acestă parte a procesului de rutare duce la crearea unei tabele de rutare, care conține adresa rețelei și masca de rețea, adresa următorului ruter și/sau interfața de ieșire pentru destinația respectivă, precum și metrica și distanța administrativă. Rețelele sunt plasate în tabela de rutare în ordinea descrescătoare a măștii de rețea (de la rețele mai mici la rețele mai mari), iar ruterul le parcurge liniar.[20]
Metrica și distanța administrativă sunt cele două metode de diferențiere între diferitele rute către aceeași destinație. Distanța administrativă face diferența între diferitele tipuri de rute (statice, dinamice și direct conectate). Felul în care se calculează metrica diferă de la un protocol de rutare la altul, însă în general sunt incluse informații ca întârzierea, lărgimea de bandă, distanța, cantitatea de trafic.[20] Metrica este relevantă doar pentru rute generate de același protocol de rutare, de aceea are o importanță mai mică decât distanța administrativă.[21]
Pentru rutele dinamice, procesul de alegere a căii optime este următorul[20]:
Ruterele mențin starea rutelor în tabela de rutare, dar nu și starea pachetelor individuale, deoarece acest lucru ar însemna o întârziere a comutării. Mai mult, unele rutere folosesc pentru identificarea rapidă a interfețelor de ieșire o a doua tabelă, numită FIB (engleză forward information base). Această tabelă este optimizată pentru căutarea rapidă a interfețelor.[22]
Comutarea pachetelor este funcția de bază a unui ruter. Pentru a o îndeplini corespunzător, ruterul trebuie să efectueze următoarele operații[20]:
Crearea tabelei de rutare a fost descrisă în secțiunea anterioară. Dacă tabela nu conține interfața, ci doar adresa următorului ruter (next hop), este aleasă interfața aflată în aceeași rețea cu ruterul următor. Dacă adresa de nivel legătură de date a acestuia nu este prezentă în tabela ARP a interfeței, se face o cerere ARP pentru a o obține. Înainte de a transmite pachetul, este decrementată valoarea câmpului TTL (time-to-live) din antetul IP, pentru a evita buclele de rutare.[20]
Pentru forwardarea pachetelor IP, designul ruterelor încearcă să minimizeze informațiile despre starea pachetelor păstrate de ruter. Odată ce un pachet a fost expediat, ruterul nu va mai reține niciun fel de informație despre acel pachet. Pachetele lipsă și corectarea erorilor sunt atributele nivelului transport.[22]
Printre cele mai importante decizii care trebuie luate în cadrul procesului de comutare este cum se procedează în cazul congestiei (adică atunci când sosesc mai multe pachete decât poate procesa ruterul). În Internet sunt folosite trei politici pentru această situație: aruncarea pachetelor din coadă care depășesc dimensiunea memoriei tampon a ruterului (metodă cunoscută sub numele din engleză tail drop), aruncarea pachetelor pe baza probabilității de apariție a congestiei în ruter (engleză Random early detection) și aruncarea pachetelor pe baza probabilității de apariție a congestiei pe o legătură/protocol (engleză Weighted random early detection). Diferența dintre a doua și a treia metodă constă în faptul că funcția de probabilitate folosită și pragul de la care începe aruncarea pachetelor pot fi diferite în funcție de interfața de intrare sau de protocolul rutat.[23]
Există mai multe tipuri de rutere care pot fi clasificate după mai multe criterii.
Pentru conectarea reședințelor individuale și a firmelor mici la serviciile de internet prin cablu, DSL sau la rețele de cartier se folosesc rutere de mici dimensiuni și nu foarte puternice. Majoritatea au inclus și un switch, iar unele dintre aceste rutere suportă și conexiuni wireless, în special prin rețele Wi-Fi, cunoscute ca rutere Wi-Fi, dar și prin GPRS, UMTS sau WiMAX.[24]
Deși ruterele individuale prezente în acest moment pe piață asigură conectivitatea la rețeaua locală la viteze de 100/1000 Mbps, multe dintre ele nu sunt capabile să ruteze un asemenea volum de trafic.[25] Acest compromis a fost făcut deoarece majoritatea conexiunilor rezidențiale la Internet sunt limitate ca viteză de către furnizor.
Funcționalitatea ruterelor pentru acasă este în general similară cu a celorlalte rutere, dar acestea mai au o funcție suplimentară, și anume transformarea adreselor IP a tuturor calculatoarelor din rețea într-o singură adresă IP publică, prin NAT. Acest lucru face ca, din Internet, întreaga rețea locală să arate ca un singur calculator, însă limitează numărul conexiunilor simultane (și implicit al utilizatorilor) pe care le poate suporta ruterul.[26]
În general aceste rutere au o interfață grafică de configurare și monitorizare intuibilă și ușor de folosit care oferă servicii și funcții uzuale precum: setarea conexiunii la internet, setări Wi-Fi pentru rețeaua principală și pentru invitați, control parental, filtrarea accesului pe baza adresei MAC, DDNS, VPN, maparea porturilor TCP și UDP, DHCP dar și altele. Interfața de gestionare poate fi accesată dintr-o pagină web locală sau dintr-o aplicație de smartphone. Majoritatea acestor echipamente pot fi setate a funcționa și în alte moduri de lucru, în afară de modul implicit rutare, precum: punct de acces la rețea prin Wi-Fi (AP) sau repetor Wi-Fi (range extender, repeater).
Companiile folosesc rutere de toate dimensiunile. Cele mai puternice se află de obicei în cadrul companiilor de telecomunicații și al centrelor de cercetare, dar multe companii mari au la rândul lor nevoie de rutere puternice. Multe companii, în special cele cu o răspândire geografică mare, folosesc un model de achiziție a ruterelor cu trei nivele: acces, distribuție și nucleu (core).[27]
Nivelul acces este punctul în care utilizatorii accesează rețeaua. El oferă lărgime de bandă divizată între utilizatori și filtrare la nivelul 2 al stivei OSI, precum și agregarea rutelor expuse de acest nivel către nivelurile suplimentare. Ruterele de la acest nivel sunt asemănătoare ca performanțe cu ruterele pentru acasă și sunt plasate la locații de la marginea rețelei, care nu au nevoie de reguli complicate de rutare.[27]
Nivelul distribuție asigură separația între nivelul acces și nivelul nucleu. Ruterele de nivel distribuție agregă traficul de la mai multe rutere de acces, fie din aceeași locație, fie din locații diferite, către nodul central al rețelei companiei. Ele asigură și comutarea pachetelor între diferitele VLANuri ale companiei.[28]
Ruterele de nivel distribuție sunt deseori responsabile de asigurarea calității serviciilor într-o rețea cu arie geografică mare (WAN), astfel încât pot avea mai multe interfețe WAN, multă memorie și putere de procesare. Acest tip de rutere poate oferi acces și la anumite grupuri de servere sau chiar la unele rețele externe. Dacă acest lucru se întâmplă, ruterele trebuie incluse în politica de securitate a companiei. De aceea, sunt folosite firewalluri sau alte dispozitive de securitate. Când firma este concentrată într-un singur campus, este posibil ca acest nivel să lipsească. În acest caz, ruterele de acces, conectate la diferitele rețele locale, sunt interconectate prin rutere de nucleu.[27]
În cadrul companiei, un ruter de nucleu trebuie să asigure rutarea cu cea mai mare viteză a pachetelor, fără să le manipuleze în niciun fel, fiind deci optimizate pentru viteză. Un asemenea ruter interconectează ruterele de nivel distribuție din diferitele locații ale companiei. Când compania nu are un sediu central unic, acest nivel poate lipsi, rolul său fiind preluat de rețeaua de telecomunicații care asigură interconectarea diferitelor sedii. În acest caz, nivelul distribuție devine nivelul superior al arhitecturii.[27]
Aceste routere poti fi multi-WAN. Un ruter Multi-WAN este un dispozitiv de rețea cu funcții de rutare (ruter) care poate gestiona mai multe conexiuni la internet de la diferiți furnizori de servicii (ISP) simultan sau la mai multe rețele externe. Aceasta înseamnă că un router multi-WAN poate combina mai multe linii de internet, fie de la același ISP (Internet Service Provider) sau de la furnizori diferiți, sau comunicarea cu alte rețele externe, pentru a crește lățimea de bandă disponibilă și pentru a asigura redundanță.[29]
Un router 5G/4G/3G este un dispozitiv care utilizează tehnologia rețelelor celulare pentru conectare la internet, apoi creează o rețea wireless la care pot accesa mai multe dispozitive, dar și prin cablu. Acesta funcționează cu ajutorul unei cartele SIM și se conectează la serviciul celular al unui operator de telefonie mobilă. Scopul principal al unui astfel ruter este să ofere acces la internet în zone în care nu există infrastructură cablată sau pentru a oferi o conexiune de backup în cazul în care conexiunea principală (de exemplu, fibră optică) nu funcționează. Ca exemplu, Tenda 4G06 este un router care permite conectarea la rețelele 4G și 3G prin inserarea unei cartele SIM. Dispune de un modem celular integrat care se conectează automat la rețeaua disponibilă, fie 4G, fie 3G. Ruterul generează o rețea Wi-Fi 4 pe frecvența de 2,4 GHz, permițând dispozitivelor din apropiere să se conecteze la ruter și să aibă acces la internet. Se poate conecta și un swici pentru clienții prin cablu. Ruterul oferă două porturi LAN RJ45. Însă, primul port poate fi utilizat doar pentru conectarea WAN la un ISP (Internet Service Provider) prin cablu. În cazul în care conexiunea mobilă 4G/3G se întrerupe, ruterul comută automat pe conexiunea prin cablu WAN, asigurând astfel continuitatea accesului la internet. Această funcție de failover garantează că, în caz de cădere a uneia dintre conexiuni, cealaltă preia automat traficul de date. Antenele externe, care captează semnalul pentru datele mobile, sunt detașabile și pot fi montate în exteriorul clădirilor pentru a îmbunătăți recepția în zonele cu semnal slab 4G sau 3G. Pe de altă parte, antenele destinate rețelei Wi-Fi sunt integrate în carcasa routerului. În plus, Tenda 4G06 include un port RJ11 care permite conectarea unui telefon fix pentru a efectua apeluri prin tehnologia VoLTE (Voice over LTE), oferită de furnizorul de servicii mobile 4G. Tehnologia VoLTE este exlusiv pe 4G. Acesta este un avantaj suplimentar pentru utilizatorii care doresc să mențină funcționalitatea telefoniei fixe în paralel cu serviciile de date mobile.[30]
VoLTE, care este acronimul pentru Voice over LTE (Comunicare vocală prin LTE), este o tehnologie de comunicații wireless de mare viteză pentru efectuarea apelurilor vocale și trimiterea de SMS-uri folosind telefoane mobile și terminale de date. VoLTE permite efectuarea apelurilor vocale folosind rețeaua LTE/4G, ceea ce duce la o calitate mai bună a sunetului, mai naturală și o conexiune mai rapidă.[31]
Nu toate ruterele 4G oferă conexiuni VoLTE.
Ruterele mobile, portabile, cunoscute și sub numele de MiFi (Mobile Wi-Fi), sunt dispozitive portabile care vă permit să partajați o conexiune de date mobile cu alte dispozitive prin intermediul unei cartele SIM. Ruterele mobile sunt excelente pentru călătorii, pentru a evita consumul bateriei telefonului și pentru a partaja conexiunea de date cu mai multe dispozitive simultan.[32]
De obicei partajarea conexiunii la internet se face prin Wi-Fi și în general permite conectarea simultană a unui număr limitat de clienți. Acestea au un acumulator pare permite funcționarea neîntreruptă timp de câteva ore.
Ca orice alt ruter, și acestea au o interfață grafică de gestionare accesibilă dintr-un browser.
Ruterele de gaming sunt dispozitive special concepute pentru a îmbunătăți experiența de joc online. Ele oferă o serie de caracteristici și tehnologii avansate care sunt optimizate pentru nevoile jucătorilor. Iată câteva aspecte cheie despre ruterele de gaming:
Multe alte rutere oferă capabilități și performanțe asemănătoare însă nu sunt marketate ca rutere de gaming. Dacă ar fi astfel marketate clienții ar considera că sunt destinate unui anumit segment de vârstă.
Ruterele mesh sunt soluții moderne de rețea care oferă o acoperire Wi-Fi extinsă și uniformă în întreaga casă sau birou. Ruterele mesh sunt compuse dintr-un set de mai multe noduri (rutere) care colaborează pentru a crea o rețea Wi-Fi neîntreruptă, unică. Aceste noduri pot fi plasate în diferite camere sau etaje, asigurând o acoperire uniformă în toate zonele. Există un ruter mesh central (sau hub) care coordonează comunicarea între noduri. Nodurile adiționale se conectează la routerul central și între ele, formând o rețea interconectată. Dispozitivele se conectează automat la cel mai apropiat nod, fără a fi nevoie să schimbe manual rețelele Wi-Fi. Nodurile dintr-o rețea mesh pot fi considerate și funcționează ca puncte de acces (AP-uri).
Multe sisteme mesh au o bandă radio dedicată pentru a comunica între noduri. Această bandă dedicată este folosită exclusiv pentru traficul de backhaul, adică pentru transferul de date între nodurile rețelei mesh, eliberând astfel benzile standard de 2,4 GHz, 5 Ghz și 6 GHz pentru ca dispozitivele conectate să le poată utiliza fără interferențe. [34]
Beneficii ale ruterelor mesh sunt:
Standardele IEEE 802.11k, 802.11v, 802.11r, 802.11s și 802.11ai sunt folosite la sistemele cu interconectare de tip mesh, dar și pentru grupuri de AP-uri, fie toate protocoalele, fie doar o parte:
Pentru interconectarea mesh între dispozitive de la aceeași marcă, unele companii pot dezvolta protocoale proprietare pentru a îmbunătăți interoperabilitatea și performanța rețelei. Aceste protocoale pot oferi funcționalități suplimentare sau optimizări care nu sunt disponibile în standardele Wi-Fi convenționale. De exemplu:
Acestea sunt doar câteva exemple de protocoale proprietare dezvoltate de companii pentru a facilita interconectarea dispozitivelor de la aceeași marcă în rețelele mesh. Utilizarea acestor protocoale poate oferi avantaje specifice în funcție de nevoile și cerințele rețelei.
Ruterele industriale sunt dispozitive esențiale pentru conectarea dispozitivelor și a echipamentelor în mediile industriale. Acestea sunt concepute pentru a rezista la condiții severe, cum ar fi fluctuații de tensiune, temperatură extremă, umiditate ridicată, vibrații și praf, funcționând 24 de ore pe zi, 7 zile pe săptămână. În multe cazuri acestea trebuie să respecte anumite standarde și acreditări pentru a fi folosite în anumite medii periculoase sau anumite industrii. Iată câteva tipuri de routere industriale și caracteristicile lor:[36]
Ruterele industriale trebuie să respecte anumite standarde și certificări pentru a asigura performanța, fiabilitatea și securitatea necesare în medii industriale. Iată câteva dintre cele mai comune standarde și certificări:
Aceste standarde și certificări asigură că ruterele industriale sunt capabile să funcționeze eficient și sigur în condițiile specifice ale mediilor industriale.
În principiu, companiile de telecomunicații vor folosi în cadrul propriilor rețele o arhitectură uzuală. Diferențele vor consta în numărul ruterelor și în felul cum se face interconexiunea cu alte rețele.[27]
Majoritatea companiilor au un număr mic de rețele cu care se conectează (în principiu cele ale ISPurilor care furnizează internet companiei), pe când companiile de telecomunicații au interesul să aibă legături directe cu cât mai multe rețele similare, pentru a micșora latența (întârzierea) pachetelor către orice locație de pe glob.[20]
Ruterele folosite pentru interconectarea între providerii de Internet (mai exact între două sisteme autonome) și alte rețele mari vor folosi aproape întotdeauna protocolul BGP pentru a schimba informații[20] . În RFC 4098 sunt definite tipurile de rutere ce folosesc BGP. Ruterele PE (Provider Edge Router) sunt plasate la marginea unei rețele de ISP și folosesc eBGP pentru a discuta cu un ruter dintr-un alt sistem autonom (AS). Ruterele SE (Subscriber Edge Router) sunt plasate la marginea rețelei unui client și folosesc eBGP pentru a discuta cu un ruter al providerului. De obicei, acest ruter aparține clientului.[37]
Ruter de graniță între provideri interconectează ISPuri, păstrând conexiuni BGP cu alte rutere din ASul celuilalt provider, iar ruterele de nucleu sunt plasate în interiorul rețelei, nu la periferia sa, și comunică prin iBGP cu alte rutere de nucleu sau de la marginea rețelei. Aceste rutere pot avea și alte funcții în cadrul unor rețele private virtuale bazate pe o combinație de BGP și MPLS.[38]
Un ruter virtual (sau vRouter) este un sistem de rutare bazat pe software care permite mașinii gazdă să funcționeze ca un ruter obișnuit într-o rețea locală. Un ruter virtual este creat atunci când transformați un PC desktop sau laptop într-un router propriu-zis, de obicei se folosește un software de rutare și partajare a conexiunii la internet. Prin aceasta, alte dispozitive pot să se conecteze la PC, similar cu un hotspot mobil de pe smartphone. Se permite acces la conținut geo-blocat, un router virtual permite accesarea de conținut geo-blocat prin intermediul unui VPN. De exemplu, se poate utiliza un VPN pe PC, astfel încât să se beneficieze de protecția VPN. Util pentru dispozitive care nu suportă direct VPN, astfel, dispozitivele mai puțin avansate, cum ar fi consolele de jocuri, Roku, unele Smart TV-uri și Apple TV, nu permit instalarea directă a aplicațiilor VPN. [39]
Programe precum Connectify sau Virtual Router Manager permit transformarea unui laptop sau PC cu Windows într-un hotspot Wi-Fi, funcționând ca un router simplu pentru dispozitivele din apropiere[40].
Ruterele virtuale sunt soluții software care funcționează ca un router fizic, oferind conectivitate și gestionarea rețelei. Câteva exemple de rutere virtuale populare:[41]
Cisco oferă diverse soluții de rutere virtuale, cunoscute pentru fiabilitatea și scalabilitatea lor. Acestea sunt doar câteva dintre opțiunile disponibile, iar Cisco continuă să inoveze în domeniul virtualizării rețelelor pentru a răspunde nevoilor în continuă schimbare ale organizațiilor moderne:[42]
Microsoft oferă o serie de rutere virtuale prin serviciile sale Azure, care sunt concepute pentru a oferi funcționalități de rețea în medii virtuale și cloud. Acestea sunt principalele rutere virtuale oferite de Microsoft, dar există și alte servicii și funcționalități de rețea disponibile în cadrul Azure care pot fi utilizate pentru a crea soluții de rețea virtualizate personalizate:[43]
Google Cloud oferă Cloud Router, un serviciu gestionat și distribuit care utilizează Protocolul Border Gateway (BGP) pentru a anunța prefixele IP. Cloud Router permite schimbul dinamic de rute între Virtual Private Cloud (VPC) și rețelele partenere, facilitând conectivitatea și gestionarea traficului de rețea în medii virtuale și cloud. Cloud Router este integrat cu alte produse Google Cloud, cum ar fi Cloud Interconnect și Cloud VPN, în special HA VPN, pentru a oferi o conectivitate robustă și securizată. Principalele caracteristici ale Cloud Router includ:[44]
Amazon AWS oferă o gamă largă de opțiuni pentru rutere virtuale în cloud, care pot fi utilizate pentru a gestiona traficul în cadrul serviciilor virtuale și a rețelelor private virtuale (VPC).
Ruterele pot fi grupate după tipul interfeței de conectare la WAN (Wide Area Network) în funcție de tehnologia utilizată pentru a conecta cu rețeaua externă. [46]WAN (Wide Area Network) este o rețea care acoperă o arie geografică largă, cum ar fi un stat, o țară sau chiar întregul glob. Acest tip de rețea conectează diferite locații geografice și permite comunicarea între ele. Internetul este un exemplu de WAN, deoarece conectează utilizatorii din întreaga lume. Bineînțeles, prin portul WAN se poate comunica cu orice altă rețea externă, pe altă clasă de IP decât cea a rețelei interne în fața căreia e echipamentul de rutare. În general, WAN-urile utilizează diverse tehnologii, inclusiv linii dedicate, conexiuni prin satelit sau rețele mobile, pentru a asigura conectivitatea între diferitele rețele locale (LAN-uri) sau rețele metropolitane (MAN-uri). Portul WAN de pe router este cel prin care cablul de la furnizorul de servicii de internet se conectează la routerul tău, permițând accesul la internet. Diferența dintre WAN și LAN este că LAN este o rețea locală care poate funcționa și fără WAN, conectând doar calculatoarele dintr-o locație specifică, o rețea de calculatoare dintr-un birou, în timp ce WAN face legătura cu internetul sau alte rețele și reprezintă accesul la acesta.[47][48]
Aceste categorii reflectă diferitele metode de conectare WAN pe care le pot utiliza ruterele industriale. Alegerea tehnologiei depinde de cerințele specifice ale rețelei, cum ar fi distanța, viteza, costul și infrastructura existentă
Articol corelat: Adaptor Powerline
Există mai multe standarde dezvoltate pentru tehnologia Power Line Communication (PLC), fiecare adaptată pentru diferite aplicații și medii. Iată o listă detaliată a principalelor standarde PLC:
Articol corelat: Ruter Wi-Fi
Înțelegerea diferențelor dintre tipurile de conexiuni date mobile este esențială pentru a alege cea mai potrivită opțiune în funcție de nevoile și utilizarea specifică a fiecărui utilizator. Fiecare tip de conexiune oferă viteze și capacitate diferite, influențând performanța navigării pe internet și utilizarea aplicațiilor.
Ruterele au în principal funcția de rutare, adică conectarea rețelelor separate logic. Ruterele au funcția principală de a ruta traficul între diferite rețele, fie ele locale sau externe. Însă ruterele pot avea funcții adiționale una sau mai multe și pot fi marketate în funcție de caracteristici secundare, astfel:
În cadrul diagramelor de rețele, pentru a reprezenta un ruter pot fi folosite diferite imagini. Mai mulți producători oferă imagini de mici dimensiuni cu produsele lor care pot fi folosite în programele de creare de diagrame.[51][52]
Compania Cisco a pus în mod liber la dispoziția utilizatorilor o bibliotecă de simboluri ale diferitelor elemente de rețea, în care pentru a reprezenta ruterul se folosește un disc cu 4 săgeți, orientate ca în imaginea alăturată.[51] Datorită poziției dominante a companiei, imaginile din această bibliotecă sunt folosite în multe lucrări de specialitate, precum și în anumite cursuri universitare.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.