Critica religiei
From Wikipedia, the free encyclopedia
Critica religiei este critica validității, conceptelor și/sau practicilor religiei, inclusiv a implicațiilor politice și sociale asociate cu aceasta.[1]
Critica religioasă are o istorie îndelungată, datând încă din secolul 5 î.e.n în Grecia antică, cu Diagoras „ateul” din Melos și secolul 1 î.e.n în Roma, cu „De Rerum Natura” scrisă de Titus Lucretius Carus și continuând până în prezent cu afirmarea noului ateism, reprezentat de autori și jurnaliști precum Sam Harris, Daniel C. Dennett, Richard Dawkins, Victor J. Stenger și Christopher Hitchens. Alternativ, „critica religioasă” a fost utilizată de criticul literar Harold Bloom pentru a descrie tipul discuției religioase care este secular sau separat de religie, dar nu este inerent anti-religie.
Criticii consideră că religia este depășită, dăunătoare individului (îndoctrinarea copiilor, vindecarea prin credință, circumcizia), dăunătoare societății (războaie sfinte, terorism, risipa resurselor), împiedică progresul științific și încurajează acțiunile imorale (cum ar fi jertfa de sânge, discriminarea împotriva homosexualilor și femeilor).