From Wikipedia, the free encyclopedia
Traume (fra gresk «skade», «sår») er en skade på kroppen av enten fysisk eller psykisk karakter.
Fysisk traume er en mekanisk stimulus på kroppen (soma) som fører til fysisk skade av denne.
Et psykisk traume er reaksjonen(e) på en traumatisk hendelse som ødelegger fundamentale skjema om en selv og verden. Hvis reaksjonene er alvorlige, kan de tilfredsstille kravene til posttraumatisk stresslidelse. Et psykisk traume er en naturlig reaksjon på en unaturlig situasjon.
For at et psykisk/psykiatrisk traume skal oppstå må personen oppleve en situasjon/hendelse som svært ubehagelig og overveldende. Hen må videre oppleve påtrengende intrusjoner. Re-opplevelser, mareritt samt unngåelse m.m. er blant kriteriene for at en hendelse eller situasjon skal betegnes som traumatisk innenfor psykiatrien.
Ofte representerer situasjonene personen har opplevd en trussel om alvorlig skade eller død. Kontekst og varighet spiller viktige roller for hvorvidt noe oppleves som traumatisk. Det er f. eks. vanligere at man opplever krig eller et overfall som traumatisk enn f.eks en fallulykke. Dette selv om begge kan innebære alvorlig trussel om skade eller død.
Traumatiske opplevelser kan innebære at deler av hendelsen(e) glemmes eller ikke er tilgjengelig for bevisst bearbeiding. Dette innebærer at personen kan ha glemt hele- eller deler av hendelsen. Noen mennesker utvikler også evne til å dissosiere i forbindelse med traumatiske opplevelser. Dette gjelder særlig de som har opplevd gjentatt fare, krenkelser, vold og/eller overgrep.
Personen kan reagere på traumatiske opplevelser med hjelpeløshet, redsel, sinne, følelse av nummenhet, apati m.m. Hos barn kan dette også komme til uttrykk gjennom underlig/uforståelig, upassende eller såkalt «vanskelig» atferd.
De kroniske fasene kan innebære flere aspekter i ulik grad og hyppighet: