From Wikipedia, the free encyclopedia
Nicola Vicentino (1511–1575/1576) var en italiensk komponist og musikkteoretiker, og en av sin tids mest visjonære musikere.
Nicola Vicentino | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | 1511[1][2][3][4]![]() Vicenza | ||
Død | ca. 1576[5]![]() Milano | ||
Beskjeftigelse | Komponist, musikkforsker, musikkteoretiker, oppfinner (archicembalo) ![]() | ||
Nasjonalitet | Det tysk-romerske rike (–1516) Republikken Venezia (1516–) | ||
Musikalsk karriere | |||
Sjanger | Musikk i renessansen | ||
Vicentino kan ha studert hos Adrian Willaert i Venezia sammen med Cipriano de Rore og Carlo Gesualdo. Senere ble han kapellmester i Ferrara, som var et senter for eksperimentell verdslig musikk på siste halvdel av 1500-tallet. Etter et kort opphold i Roma var han tilbake i Ferrara og senere i Siena. I 1563 ble han maestro di cappella ved katedralen i Vicenza og to år senere i Milano, hvor han døde i pesten 1575–1576.
Selv om Vicentino skrev to bøker med madrigaler og motetter i en sofistikert harmonisk stil, fikk han størst betydning som musikkteoretiker. I hovedverket L' antica musica ridotta alle moderna prattica (Roma 1555) forsøkte han å knytte antikkens kromatiske og enharmoniske skalaer sammen med samtidens nyskapende verk som var i behov av et system for justering av tonehøyden i kromatiske intervaller.
Vicentino konstruerte blant annet et archicembalo, et mikrotonalt klaviatur med 36 tangenter i oktaven og laget et praktisk system for å skape kromatisk musikk med den middeltonetempereringen som var i bruk i renessansen – to hundre år før oppfinnelsen av temperert stemming. Han kan ha vært den første som nevnte volum som et ekspressivt musikalsk virkemiddel.