sørfransk trobador From Wikipedia, the free encyclopedia
Jaufre Rudel (ca. 1100 – ca. 1147) var en oksitansk trubadur (trobador).
Det finnes lite troverdig informasjon om Jaufre, stort sett bare at han var sønn av Geoffroi Rudel, sire de Blaya, og i likhet med flere forfedre bar tittelen prince de Blaye. Disse opplysningene stammer i likhet med andre biografiske opplysninger fra vidaen Hugues de Saint-Cyr skrev rundt 1225 basert på Jaufres dikt. Sannsynligvis er mye ren fiksjon.
Trubaduren Marcabru skriver i en sang at Jaufre befant seg oltra mar, dvs på andre siden av havet. Sannsynligvis var han på vei til det annet korstog dit han ifølge vidaen reiste etter å ha hørt tilbakevendte korsfareres beretninger om den underskjønne grevinne Hodierna av Tripolis. Jaufres berømmelse hviler dels på sanger om den brennende avstandskjærligheten (amor de lonh) til henne, men i enda større grad på den like romantiske som usannsynlige legenden om hans død.
Vidaen beretter at Jaufre ble livstruende syk under overfarten til Det hellige land. Hodierna ilte til havna straks skipet ankom Tripolis og rakk tidsnok fram til å holde ham i sine armer før han åndet ut. Hun sørget for å få ham bisatt hos tempelridderne i Jerusalem, og på grunn av de kraftige sinnsbevegelsene Jaufres kjærlighet satte i gang hos henne, gikk hun så i kloster som «enke». Det må antas at grevinnens stormfylte samliv med ektemannen grev Raymond II av Tripolis bidro til beslutningen; en av konfliktkildene var grevens nagende tvil om farskapet til datteren Melisende.
Åtte av Jaufres sanger er bevart, for fire av dem også musikken. I mangel av tittel lyder første strofe av de åtte sangene:
Dikt nr to og åtte regnes nå som spuriøse.[1]
Jaufre var påvirket av poesien til hertug Vilhelm IX av Akvitania. Han kalte hertugen sin «fadder innen diktekunsten», men også «sin stefar», og det kom til kraftige motsetninger mellom de to trubadurene.
I sin samtid og nære ettertid møtte Jaufres poesi liten anerkjennelse, eksempelvis kritiserte Marcabru (før 1127–1148), Peire d'Alvernha (aktiv rundt 1170) og Raimbaut d'Aurenga (1147–1173) ham for bruken av mystiske elementer og drev gjøn med Jaufres avstandsbaserte kjærlighetsliv. Men legenden om Jaufres amor de lonh og romantiske endelikt passet perfekt inn i den europeiske romantikkens motivkrets, og han ble til slutt kjent også utenfor Frankrike. Diktere som Heinrich Heine, Algernon Swinburne, Ludwig Uhland og Giosuè Carducci tok opp mannen og myten i sine dikt. Edmond Rostands benytter seg av stoff fra Jaufres vida i versedramaet La Princesse lointaine (1895), men lar Hodiernas avviste datter Melisende overta rollen som Jaufres love interest - hun ble spilt av Sarah Bernhardt. Også Amin Maaloufs libretto til Kaija Saariahos opera L'Amour de loin (Festspillene i Salzburg år 2000) tar for seg beretningen om Jaufres liv. Alfred Döblin siterer historien i sin siste roman, Hamlet oder Die lange Nacht nimmt ein Ende (dtv 1956, s. 45f.), og legger til noe egenprodusert fiksjon.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.