The Fighting Temeraire, Fishermen at Sea, The Battle of Trafalgar, Rain, Steam and Speed – The Great Western Railway, The Slave Ship, Snow Storm: Hannibal and his Army Crossing the Alps, Crossing the Brook, Chichester Canal, Sunrise with Sea Monsters, Light and Colour (Goethe's Theory) – The Morning after the Deluge – Moses Writing the Book of Genesis, The Burning of the Houses of Lords and Commons, Calais Pier
Hans far William var parykkmaker, men ble senere barberer. Hans mor, Mary Marshall, som var husmor, ble psykisk ustabil under hans tidlige år, mulig på grunn av Turners yngre søsters tidlige død i 1786. Moren døde i 1804, etter å ha vært innlagt på mentalsykehus.
Trolig for å avlaste familien ble den unge Turner sendt til sin mors bror i Brentford i 1785. Dette var en liten by ved Themsen, vest for London. Det var her han viste sin første interesse for maleri. Et år senere ble han sendt til en skole øst for London, i Margate i Kent. På denne tiden hadde han skapt mange malerier, som faren viste i sitt butikkvindu.[9]
Thomas Fearnley malte bildet Turner fernisserer under en studiereise til London i 1837Fishermen at Sea (1796)
Turners første jobb var som assistent til en arkitekt. Da han var 14 år bestemte han seg for å bli kunstner og begynte å studere. Som femtenåring kom han inn på Royal Academy of Arts, her var blant annet Sir Joshua Reynolds ansatt. En av Turners akvareller ble, til tross for at han bare hadde studert der i et år, antatt til akademiets sommerutstilling. I disse årene arbeidet han med tegning og akvarell; først noen år senere følte seg beredt til å male med oljefarger. Sitt første ordentlige oljemaleri gjorde han i 1796, da han var 21 år gammel, og det var maleriet Fishermen at sea. Allerede i 1803, i 27-årsalderen, var han en anerkjent kunstner.
Populært er han kjent som «lysets kunstner». Turner er kjent for sine oljemalerier, men regnes også som en av grunnleggerne av det engelske landskapsmaleri i akvarell.
Han giftet seg aldri, men hadde en elskerinne, som han fikk to døtre med. Med alderen ble Turner stadig mer eksentrisk. Han hadde få venner, utenom faren som arbeidet som hans assistent. Faren døde i 1829, og dette såret Turner dypt; deretter ble han rammet av en depresjon.
Han døde i sitt hjem på Cheyne Walk i Chelsea den 19. desember 1851 og ble etter eget ønske begravet i St. Paul-katedralen. Hans siste utstilling på Royal Academy ble holdt i 1850.
Turner etterlot seg en stor formue som han håpet skulle bli anvendt til noe han kalte «kunstnere på nedtur». Hans kunstsamling ble testamentert til den britiske nasjonen og han ville at det skulle bygges et særskilt galleri for samlingen. Dette ønsket førte til rettstvist der arvingene trakk i tvil testamentes gyldighet. Tyve år etter hans død ble kunstverkene levert til British Museum.
I dag er J.M.W. Turner en av de mest populære av alle engelske kunstnere. I Tate Britain er en fløy i sin helhet viet Turners verker.
En prestisjefylt årlig kunstpris, Turner Prize, ble stiftet i 1984, til ære for Turner.
Clare Hall and King's College Chapel, Cambridge (1793) – Akvarell (Yale Center for British Art)
Katedralkirke ved Lincoln (1795) – Akvarell med blyant på papir (British museum, London)