Slaget ved Brunanburh
From Wikipedia, the free encyclopedia
Slaget ved Brunanburh ble utkjempet i 937 mellom kong Adalstein av England og hans bror Edmund på den ene siden og en allianse av norrøne krigere og skotske gælere med Olav Godfridsson, Konstantin II av Skottland og Eógan eller Owain av Strathclyde i spissen.
Slaget ved Brunanburh | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Konflikt: Ikke navngitt | |||||||
| |||||||
Stridende parter | |||||||
Angelsakserne | Skotske gælere og Norrøne | ||||||
Kommandanter og ledere | |||||||
Adalstein og Edmund | Olav Godfridsson, Konstantin II og Owain | ||||||
Styrker | |||||||
Ukjent | Ukjent | ||||||
Tap | |||||||
Ukjent | Ukjent |
Få detaljer er kjent om slaget, men det regnes som et av de viktigste i britisk historie fordi Adalsteins seier over den kombinerte styrken av norrøne og gæliske krigere befestet at England var et angelsaksisk rike. De keltiske kongene måtte dermed konsolidere seg i utkanten av De britiske øyer.
Slaget skal ha vært et av de blodigste i denne perioden av Englands historie. Fem britiske konger og syv jarler falt på den nordisk-keltiske siden, og blant de mange angelsaksiske falne var to av Adalsteins fettere, Alfric og Athelwin, og en saksisk biskop. Eógan eller Owain av Strathclyde døde sannsynligvis også i slaget.
Slagstedet er ikke sikkert identifisert. Flere steder i Northumbria har blitt foreslått, såvel som Bromborough i Cheshire. Burnswark i Annandale ble først foreslått av George Neilson i 1899, og Kevin Halloran har relansert dette som det sannsynlige åstedet i en artikkel i Scottish Historical Review fra 2005.[1]