From Wikipedia, the free encyclopedia
Optimalitetsteori (OT) er en generativ lingvistisk teori som postulerer at observerbare språklige enheter oppstår gjennom en interaksjon mellom motstridende avgrensinger (engelsk constraints). Teorien ble opphavlig foreslått i 1993 av de amerikanske lingvistene Alan Prince (1946–) og Paul Smolensky (1955–) og John J. McCarthy (1953–).[1][2]
Teorien har tre grunnleggende komponenter, som knytter sammen en dypstruktur (DS) / underliggende representasjon (UR) og en overflatestruktur (OS) / fonetisk representasjon (FR):