From Wikipedia, the free encyclopedia
Jules Sébastien César Dumont d'Urville (født 23. mai 1790 i Condé-sur-Noireau, Frankrike, død 8. mai 1842 i Meudon, Frankrike) var en fransk oppdagelsesreisende og marineoffiser som utforsket Stillehavet, Australia og Antarktis.
Jules Dumont d’Urville | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | 23. mai 1790[1][2][3][4]![]() Condé-sur-Noireau (Kongeriket Frankrike) | ||
Død | 8. mai 1842[1][2][3][4]![]() Meudon (Kongeriket Frankrike) | ||
Beskjeftigelse | Oppdagelsesreisende, botaniker, militært personell, kartograf, expedition leader ![]() | ||
Utdannet ved | Université de Caen Normandie | ||
Ektefelle | Adèle Dumont d'Urville (1815–ukjent) | ||
Nasjonalitet | Frankrike | ||
Gravlagt | Cimetière du Montparnasse | ||
Utmerkelser | Ridder av Æreslegionen Grande médaille d'or des explorations (1841) | ||
Dumont d’Urville begynte som syttenåring i den franske marinen og avsluttet sin offisersutdannelse med utmerkede karakterer. Dessuten var han interessert i botanikk og han behersket syv fremmede språk flytende.[trenger referanse]
I 1820 kjøpte han under en kartografisk ekspedisjon til Egeerhavet statuen Venus fra Milo for Frankrike. Mellom 1822 og 1824 var Dumont d’Urville deltager i en botanisk og hydrografisk ekspedisjon til Sørhavet.
I 1825 begynte en ny ekspedisjon til Stillehavets søndre deler med fartøyet «Astrolabe», og Dumont d’Urville ble dens leder. Den første oppgaven var å lete etter ekspedisjonen med geografen Jean-François de La Pérouse som 1788 forsvant i området. I 1828 ble det funnet et vrak som trolig tilhørte La Pérouses ekspedisjon. I løpet av reisen ble det innsamlet over 1 600 planteeksemplar og omkring 900 mineralprøver.[trenger referanse] Videre kartla man Sørøya i New Zealand og man besøkte Fijiøyene, Ny-Caledonia, Ny-Guinea, Tasmania, Karolinene og Celebes. Dessuten ble flere språk som ble talt på de oppsøkte øyene dokumentert. I 1829 var ekspedisjonen tilbake i Frankrike.
Med på ekspedisjonen var blant andre biologene Joseph Paul Gaimard og Jean René Constant Quoy.
I 1837 seilte Dumont d’Urville med fartøyene «Astrolabe» og «Zèlée» mot Sydpolen, men fartøyene satte seg tidlig fast i isen og det kostet store anstrengelser for å få båtene løs. Senere ble halve mannskapet syke av skjørbuk, da de var tilbake i Chile forlot mange ekspedisjonen uten tillatelse.[trenger referanse] Året derpå tilbrakte Dumont d’Urville i varmere områder omkring Salomonøyene og Ny-Guinea.
I 1839 påbegynte han et andre forsøk på å nå Antarktis og oppdaget en landmasse på det antarktiske kontinent som fikk navnet Terre Adélie.
Etter hjemreisen ble Dumont d’Urville forfremmet til kontreadmiral, og alle gjenværende deltagere fikk 150 000 gullfranc.[trenger referanse]
Dumont d’Urville døde 1842 sammen med sin hustru og sin sønn i en togulykke nær Versailles.
I 1911 navngav man Dumont d’Urvillehavet til hans minne.