fysiker fra USA From Wikipedia, the free encyclopedia
John Bardeen (født 23. mai 1908 i Madison i Wisconsin i USA, død 30. januar 1991 i Boston i Massachusetts) var en amerikansk fysiker og den eneste som har fått nobelprisen i fysikk to ganger.[trenger referanse]
John Bardeen | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | 23. mai 1908[1][2][3][4]![]() Madison[5] | ||
Død | 30. jan. 1991[1][2][3][4]![]() Boston | ||
Beskjeftigelse | Fysiker, oppfinner, universitetslærer, elektroingeniør ![]() | ||
Embete | |||
Utdannet ved | Princeton University (–1936) (akademisk grad: ph.d., studieretning: fysikk)[6] University of Wisconsin Madison Central High School University of Wisconsin High School | ||
Doktorgrads- veileder | Eugene Wigner[7] | ||
Ektefelle | Jane Maxwell (1938–) | ||
Far | Charles Russell Bardeen | ||
Barn | James M. Bardeen William A. Bardeen | ||
Nasjonalitet | USA | ||
Gravlagt | Forest Hill Cemetery[8] | ||
Medlem av | 7 oppføringer
Royal Society
Sovjetunionens vitenskapsakademi (1982–) (utanlandsk medlem)[9] Det ungarske vitenskapsakademiet National Academy of Sciences (1954–) (Member of the National Academy of Sciences of the United States) American Academy of Arts and Sciences Det russiske vitenskapsakademi American Physical Society[10] | ||
Utmerkelser | 16 oppføringer
Nobelprisen i fysikk (1956) (sammen med: Walter Houser Brattain, William Shockley)[11][12]
Nobelprisen i fysikk (1972) (sammen med: Leon Cooper, John Robert Schrieffer)[11][13] Stuart Ballantine-medaljen (1952)[14] Harold Pender Award (1988)[15] Lomonosov-gullmedaljen (1987)[16] Oliver E. Buckley Condensed Matter Prize (1954)[17] IEEEs æresmedalje (1971)[18] Fritz London minnepris (1962)[19] National Medal of Science (1965) National Inventors Hall of Fame (1974)[20] Presidentens frihetsmedalje (1977)[21] Franklinmedaljen (1975) Fellow of the American Physical Society Utenlandsk medlem av Royal Society (1973)[22] James Madison-medalje (1973)[6] John Scott Award (1954)[23] | ||
Arbeidssted | University of Illinois i Urbana-Champaign[24] University of Minnesota[25] | ||
Fagfelt | Fysikk | ||
Doktorgrads- studenter | 25 oppføringer
John Robert Schrieffer
Nick Holonyak John H. Miller, Jr. David William Allender[26] William Lauchlin McMillan[26] Stephen Reynolds Arnold[26] James William Bray[26] John Richard Clem[26] Richard Elmo Coovert[26] Peter Vance Gray[26] Jerome Luther Hartke[26] Daniel Warren Hone[26] Jared Logan Johnson[26] Paul John Leurgans[26] Wesley Northey Mathews[26] Daniel Charles Mattis[26] Michael Francis Millea[26] Peter Benjamin Miller[26] Rolland Albert Missman[26] Sang Boo Nam[26] William Manos Portnoy[26] Kendal True Rogers[26] Wayne Earl Tefft[26] Milton William Valenta[26] John W. Wilkins (–1963)[26] | ||
![]() |
Nobelprisen i fysikk 1972 |
![]() |
Nobelprisen i fysikk 1956 |
Bardeens far var professor i anatomi og dekan på en medisinsk høyskole.
Bardeen ble Bachelor of Science i 1928 og Master of Science i 1929 i elektroteknikk ved universitetet i Wisconsin (Madison). i 1936 avla han sin doktorgrad i matematisk fysikk ved Princeton-universitetet. Han jobbet ved universitetet i Minnesota fra 1938 til 1941. I 2. verdenskrig var han fysiker ved den amerikanske marinens laboratorium i Washington, D.C.
Som fysiker ved Bell telefonlaboratorier i Murray Hill i New Jersey fra 1945 til 1951 hørte han til den arbeidsgruppen som 23. desember 1947 oppdaget transistoreffekten. I 1948 offentliggjorde de den første transistoren, noe som utløste en elektronisk revolusjon. For dette arbeidet ble han tildelt nobelprisen i fysikk i 1956 sammen med to av sine kolleger, William B. Shockley og Walter Brattain.
Fra 1951 til 1975 var Bardeen professor for elektroteknikk og fysikk ved Illinois universitet.
I 1972 mottok han sammen med Leon N. Cooper og John R. Schrieffer nok en gang nobelprisen i fysikk. De hadde kommet med en teori som forklarte superlederegenskapen, den såkalte BCS-teorien, oppkalt etter oppdagernes initialer. Allerede i 1930-årene hadde Bardeen forsket på fenomenet og han kom i 1950-årene fram til en teoretisk forklaring. I og med sin andre nobelpris ble han den første vitenskapsmann som fikk nobelprisen to ganger i samme kategori, og han er fremdeles[når?] den eneste som har fått prisen to ganger i fysikk.