From Wikipedia, the free encyclopedia
Det brenner en ild (svensk tittel: Det brinner en eld) er en svensk dramafilm fra 1943 regissert av Gustaf Molander. Manuset ble skrevet av Karl Ragnar Gierow og Molander etter en idé av Gösta Stevens. I rollene ses blant andre Inga Tidblad, Lars Hanson og Victor Sjöström.[1]
Det brenner en ild | |||
---|---|---|---|
orig. Det brinner en eld | |||
![]() Inga Tidblad | |||
Generell informasjon | |||
Filmtype | Langfilm | ||
Sjanger | Drama | ||
Utgivelsesår | 1943 | ||
Prod.land | Sverige | ||
Lengde | 1 t. 47 min. | ||
Språk | Svensk | ||
Aldersgrense | 16 (Norge) | ||
Bak kamera | |||
Regi | Gustaf Molander | ||
Produsent | Harald Molander (produksjonsleder) | ||
Manusforfatter | Karl Ragnar Gierow Gustaf Molander Gösta Stevens (scenario) | ||
Basert på | En idé av Gösta Stevens | ||
Musikk | Lars-Erik Larsson Nils Söderman | ||
Sjeffotograf | Åke Dahlkvist | ||
Klipp | Oscar Rosander | ||
Foran kamera | |||
Medvirkende | Inga Tidblad Lars Hanson Victor Sjöström | ||
Prod.selskap | AB Svensk Filmindustri | ||
Distributør | AB Svensk Filmindustri | ||
Premiere | 23. august 1943 (Röda Kvarn, Stockholm, Sverige) | ||
Eksterne lenker | |||
IMDb |
Aftenpostens anmelder fordømte i 1945 filmen for dens urealistiske skildring av forholdene i Norge under krigen, dens romantiserende skildring av den tyske militærattasjéen og dens uvilje til å tale i klarspråk.
Sett med norske øyne er den bare en bråtebrann. Det brenner ingen ild - det er bare røyk.[1]
Filmen ble spilt inn fra 6. april til 8. juli 1943 i Filmstaden i Råsunda og i nordlige Jämtland.[1]
I et uidentifisert land repeterer Nasjonalteatrets ensemble Som dere vil ha det av William Shakespeare. Militærattasjé Lemmering inviterer til premieresupé. Han står på vennskapelig fot med teatertroppen og dens direktør Falkman. Lemmering er dessuten i et romantisk forhold med teatrets ledende skuespillerinne, Harriet Brandt.[1]
Lemmerings land har planlagt en uventet invasjon av det uidentifiserte landet. Til tross for en indre tvil går Lemmering med på å bli okkupasjonens kommandant for således å kunne forhindre unødvendige grusomheter. Når premieresupéen blir avholdt for de uvitende skuespillerne og øvrige inviterte er Lemmering nedstemt, men Harriet prøver å oppmuntre ham.[1]
Under en dramatisk morgenprøve får medlemmene av ensemblet vite at deres land er okkupert. Teatret blir inntatt av de militære. To unge mannlige skuespillere, Lauritz Bernt og Harriet Brandts bror, Georg, lykkes i å flykte for å kunne ta del i motstandskampen. Når Lemmering ankommer det okkuperte teatret nekter Falkman å ta ham i hånden. Harriet vender ham også ryggen.[1]
Forsvaret må gi opp og overleverer sine våpen. Lemmering kaller Harriet og Falkman til seg. Han forteller den glade nyheten at deres teater skal gjenoppstå. Lemmering og Harriet får på nytt kontakt, og de elsker hverandre fremdeles. Når tjenestemann Bruhn fra okkupasjonsmakten dukker opp på teatret og beordrer at repertoaret fra nå av skal stå i «opplysningens» tjeneste, nekter Falkman og blir arrestert. Den ubehagelige og alkoholiserte skuespilleren Paul Winter erstatter ham i sjefsstolen.[1]
Lauritz Bernt dukker plutselig opp hjemme hos Harriet. Han forteller at motstandskampen fortsetter også uten våpen og at Georg hver kveld taler i en illegal radiosender kalt «Frihetssenderen». Harriet bryter nå helt med Lemmering og slutter seg til motstandsbevegelsen.[1]
(I utvalg)
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.