![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/20/Age_of_Caliphs.png/640px-Age_of_Caliphs.png&w=640&q=50)
Den islamske ekspansjonen
From Wikipedia, the free encyclopedia
Den islamske ekspansjonen (arabisk: الفتوحات الإسلامية, al-Futūḥāt al-Islāmiyya), også omtalt som de arabiske erobringer[1] og tidlige islamske erobringer[2] begynte med den islamske profeten Muhammed på 600-tallet. Han etablerte en ny forent politikk på den arabiske halvøy hvor de påfølgende kalifatene Rashidun og Umajjad utøvde en rask erobringspolitikk i det neste århundret. Det resulterende muslimske riket strakte seg fra Kinas grenser og det indiske subkontinent, over Sentral-Asia, Midtøsten, Nord-Afrika, og deler av Europa (Sicilia og Den iberiske halvøy) til Pyreneene.
![Thumb image](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/20/Age_of_Caliphs.png/640px-Age_of_Caliphs.png)
De muslimske erobringene førte til at Sasanideriket ramlet sammen og store territoriale tap for det bysantinske rike (Østromerriket). Årsakene for den muslimske suksess er vanskelig å rekonstruere i ettertid, hovedsakelig grunnet at kun fragmentariske kilder fra perioden har overlevd. De fleste historikere er enige om at det persiske Sasanideriket og Østromerriket var militært og økonomisk utmattet etter å ha kjempet mot hverandre i tiår.[3]
Historikeren Fred McGraw Donner antyder at dannelsen av en stat på den arabiske halvøy og ideologisk (det vil religiøs) sammenheng og mobilisering var hovedårsaken til hvorfor de muslimske hærene i løpet av hundre år kunne etablere et stort førmoderne rike.[4]