From Wikipedia, the free encyclopedia
Benevento (itāļu: Benevento) ir pilsēta Itālijā, Kampānijas reģionā, Benevento provinces administratīvais centrs. Pilsēta atrodas apmēram 50 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Neapoles, uz paugura 135 metrus virs jūras līmeņa, Kalore Iprino un Sabato upju sateces vietā. Šeit atrodas Romas katoļu arhibīskapa sēdeklis. Ap Benevento ir pilsētas rajons ar 110 000 iedzīvotāju.
Benevento | |||
---|---|---|---|
Pilsēta | |||
Benevento | |||
Sv. Sofijas laukums | |||
| |||
Koordinātas: 41°08′N 14°47′E | |||
Valsts |
![]() | ||
Reģions | Kampānija | ||
Province | Benevento province | ||
Platība | |||
• Kopējā | 130,84 km2 | ||
Augstums | 135 m | ||
Iedzīvotāji (2023)[1] | |||
• kopā | 56 201 | ||
• blīvums | 457/km² | ||
Mājaslapa |
www | ||
![]() |
Pilsēta atrodas senā Beneventuma vietā, kura sākotnējais nosaukums bija Maleventum, vai vēl agrāk Maloenton. Pilsētas latīniskais nosaukums tulkojumā nozīmē ceļavēju.
Savas mākslinieciskās un kultūrvēstures nozīmes dēļ Benevento Sv. Sofijas baznīca 2011. gadā tika pasludināta par UNESCO pasaules mantojuma objektu, kā daļa no langobardu septiņu celtņu grupām Itālijā (568.–774. gadu periods).
Pilsētas aizbildnis skaitās Sv. Bartolomejs, kura pīšļi atrodas Benevento Sv. Bartolomeja bazilikā.
Līdz romiešu atnākšanai, kuri pārsauca to par Beneventumu, šeit atradās samnītu apdzīvota vieta Maleventuma. Caur šo pilsētu tika izveidots Apija ceļš, kas ļāva romiešiem izmantot to kā placdarmu savas ietekmes paplašināšanai uz Itālijas dienvidiem. Pie Benevento 275. gadā pr.Kr. cieta sakāvi savā beidzamajā kaujā pret romiešiem Epīras ķēniņš Pirrs.
Impērijas beidzamajos gados Benevento sagrāva gotu vadonis Totila. Pilsētu atjaunoja langobardi, kas izvēlējās Benevento par savas varas centru Itālijas dienvidos. Viņu 571. gadā izveidotā Benevento hercogiste palika par nozīmīgāko politisko veidojumu uz dienvidiem no Romas līdz pat 9. gadsimta beigām, kad tā iekšējo konfliktu rezultātā zaudēja savu nozīmi. 11. gadsimtā pilsētu pārņēma bizantieši, bet pēc tam, līdz pat Itālijas apvienošanai, Romas pāvests.
860. gadā Benevento ķēniņš Adelhizs deva patvērumu no saviem valdījumiem atbēgušajam Lambertam un Hildebertam, Kamerino grāfam, kas bija sazvērestībā pret Itālijas karali Ludviķi II. Nedaudz vēlāk Adelhizs kopā ar Salerno ķēniņu Gveferu un Neapoles hercogu Sergiju II vadīja Dienviditālijas aristokrātu sacelšanos. 871. gadā tiem pievienojās Lamberts, kurš kļuva par Spoleto hercogu, un Lamberts Plikpauris, jaunais Kamerino grāfs. Benevento ķēniņš sagūstīja Ludviķi II un noturēja to gūstā vairāk par mēnesi, no 871. gada 13. augusta līdz 17. septembrim. Imperators tika atlaists pēc tam, kad deva zvērestu neatriebties dumpiniekiem, taču uzreiz pēc atbrīvošanas Spoleto un Kamerino viņš konfiscēja. Lamberts II atkal atrada patvērumu Benevento pie Adelhiza, un šoreiz ar Lambertu Plikpauri. 872. gadā viņi karoja ar saracēņiem, sakaujot viņu karaspēku, kas turēja aplenkumā Salerno.
Nākamā gadā Romas pāvests Jānis VIII atbrīvoja Ludviķi II no zvēresta, kuru tas bija devis Adelhizam, un pēc tam imperators aplenca Benevento, taču cieta neveiksmi.
1266. gadā pie Benevento mūriem karalis Anžujas Kārlis sakāva pēdējo Štaufenu monarhu Sicīlijas Manfredu, un iekaroja viņa valsti.
Dažādus uzrakstus un senus dekoratīvus akmens fragmentus var redzēt iemūrētus senu māju sienās. 1903. gadā Izīdas tempļa pamati tika atrasti netālu no Trajāna arkas, kā arī tika atrasti daudzu skulptūru fragmenti kā ēģiptiešu, tā arī grieķu-romiešu stilā. Tie, domājams, tika izmantoti pilsētas mūra pamatiem, kas tika rekonstruēts 663. gadā, baidoties no Bizantijas imperatora Konstanca II uzbrukuma. Templis tika nojaukts pēc bīskapa Sv. Barbata pavēles, lai sagādātu nepieciešamos materiālus