From Wikipedia, the free encyclopedia
Naminis šuo arba šuo (Canis lupus familiaris) – šuninių (Canidae) šeimos, šunų (Canis) genties naminis gyvūnas.
Canis lupus familiaris | ||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() Kaukazo aviganis | ||||||||||||||||
Mokslinė klasifikacija | ||||||||||||||||
| ||||||||||||||||
Binomas | ||||||||||||||||
Canis lupus familiaris Linnaeus, 1758 | ||||||||||||||||
Sinonimai | ||||||||||||||||
|
Iki šiol naminių šunų kilmė neišaiškinta: vieni mokslininkai mano, kad jie galbūt kilę iš pilkųjų vilkų (Canis lupus), bet kiti mano, kad pilkieji vilkai nėra naminių šunų protėviai, ir šunys buvo prijaukinti iš jau išnykusios, mums nežinomos kitos šunų (Canis) genties rūšies, dažnai minint nežinomą vilkų rūšį.
Tad priklausomai nuo šaltinio, mokslinėje literatūroje, kurioje neigiami pilkieji vilkai kaip tiesioginiai naminių šunų protėviai, ir laikomi atskira rūšimi, rašomi Canis familiaris, tie šaltiniai, kurie juos kildina iš pilkųjų vilkų ir laikomi jų porūšiu, rašomi – Canis lupus familiaris.
Naujausių tyrimų duomenimis, kurie buvo publikuojami 2015 metų mokslo žurnale Current Biology,[1] naminiai šunys buvo prijaukinti paskutiniojo ledynmečio epochoje prieš 27 000 – 40 000 metų[2][3]. Ankstesniais tyrinėjimais buvo manyta, kad dabartinių naminių šunų protėviai prijaukinti ir nuo vilkų atsiskyrė ne daugiau kaip prieš 14 000-16 000 metų ir buvo manoma, kad anksčiausiai prijaukinti šunys buvo dabartinių laukinių Australijos šunų dingų protėviai.
Naminiai šunys kilo iš pirmykščių vilkų rūšies, kurie Europoje pasirodė maždaug prieš milijoną metų, Amerikos žemynuose – maždaug 700 000 metų vėliau. Dabartiniai pilkieji vilkai ir naminiai šunys priskiriami tai pačiai šunų (Canis) genčiai, bet dabartinės vilkų rūšys nėra artimai susijusios su pirmykščių vilkų rūšimi ar rūšimis, kurias žmonės prijaukino[4]. Tai reiškia kad dabartinių naminių šunų tiesioginiai protėviai yra išnykę[5].
Seniausi rasti šuns palaikai – apie 14 000 metų senumo Vokietijoje, taip pat 13 500 metų senumo Izraelyje, taip pat yra gyvenę Amerikoje iki europiečių atvykimo.
Naminiai šunys buvo žmonių pirmieji prijaukinti gyvūnai. Gali būti, kad jie buvo nepriklausomai prijaukinti keliuose Žemės regionuose, tačiau genetiniai tyrimai rodo, kad visi šunys kilę iš eurazinės veislės, ypač linkstama manyti apie regionus pietinėje Kinijoje, Pietryčių Azijoje, bei Vidurio Aziją.
Lietuvoje šunys kaip naminiai gyvūnai atrandami nuo pat paskutiniojo ledynmečio pabaigos.
Daugelyje šalių šunys dažniausiai laikomi kaip naminiai gyvūnėliai, nors įvairios šunų sporto rūšys leidžia jiems parodyti savo įgimtus sugebėjimus, o kai kurios šunų veislės iki šiol atlieka savo tradicines funkcijas – saugo avių ir galvijų bandas, taip pat naudojami narkotikų ar sprogmenų paieškai.
Pasaulyje yra išvesta tūkstančiai naminių šunų veislių, pasižyminčių stebinančia įvairove. Skirtingų veislių šunų ūgis siekia nuo kelių centimetrų iki beveik metro, kailio spalva gali būti nuo baltos iki juodos, įvairių rudų ir pilkų atspalvių. Šunys lengvai treniruojami.
Pagal Tarptautinės kinologų federacijos (FCI) klasifikaciją šunų veislės skirstomos į 10 grupių:
Kad skirtų spalvas, akies tinklainė naudoja „kūgelius“ – spalvų receptorius. Šunų akyse yra dviejų tipų kūgeliai, kurie leidžia matyti mėlyną ir geltoną spalvas bei jų derinius (dichromatinė rega), – rodo VCA Animal Hospitals atlikti tyrimai.[6] (Normalūs žmonės, nesergantys daltonizmu, turi raudonos, žalios ir mėlynos spalvos receptorius.)[6]