![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/58/Pinyin_Tone_Chart.svg/langhu-640px-Pinyin_Tone_Chart.svg.png&w=640&q=50)
Tónus (nyelvészet)
From Wikipedia, the free encyclopedia
A tonalitás (más néven szóhanglejtés vagy zenei hangsúly[1]) azt a sajátosságot jelenti, hogy egy-egy szótag kiejtésének hangmagassága, illetve annak változása jelentésmegkülönböztető szereppel bír.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/58/Pinyin_Tone_Chart.svg/langhu-320px-Pinyin_Tone_Chart.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c5/Half-third_Pinyin_Tone_Chart.svg/langhu-320px-Half-third_Pinyin_Tone_Chart.svg.png)
Az intonáció (hanglejtés) számos nyelvben kifejezhet hangsúlyt, nyomatékot, szembeállítást, kérdést, felkiáltást, érzelmi viszonyulást stb., a tonális nyelvek (avagy politón nyelvek) azonban szótári szavakat különböztetnek meg velük: eltérő lesz például egy szó jelentése, ha közepes, mély, magas, ereszkedő vagy emelkedő hangfekvésben ejtik ki. Az ilyen esetekben a tónust, mivel jelentést különböztet meg (akár a fonéma), tonémának is nevezik.
A kínaiban például a ma szótag egyenletesen magas hanglejtéssel ejtve ’anyá’-t (妈/媽) jelent (pinjin átírással: mā), emelkedő hanglejtéssel ejtve (má) ’kender’-t (麻), eső-emelkedő hanglejtéssel (mǎ) ’ló’ (马/馬) a jelentése, hirtelen eső hanglejtéssel (mà) pedig annyit jelent: ’szid’ (骂/罵). Létezik egy tónus nélküli kiejtése is, amely a mondat végén a kérdést jelöli: ma (吗/嗎).
A hanglejtésükben eltérő szótagokat vagy szótagsorokat a tonális nyelvek beszélőinek agya különböző szavakként azonosítja,[2] és e nyelvek beszélői között gyakoribb az abszolút hallás.[3]