életesemény, babona From Wikipedia, the free encyclopedia
A szerencse meghatározása filozófiai, vallási, misztikus és érzelmi összefüggések szerint változik. A Webster szótár szerint a szerencse „értelmetlen, kiszámíthatatlan, irányíthatatlan erő, amely az események kedvező vagy kedvezőtlen folyását formálja egy egyén, egy csoport, vagy egy ügy esetében”.[1] Max Gunther úgy határozza meg, mint „az olyan eseményeket, amelyek az egyén életét befolyásolják és amelyek látszólag nem állnak az egyén irányítása alatt”.[2]
Ha úgy tekintjük, mint egy tényezőt, ami az egyén irányításán túli, tekintet nélkül arra, hogy mit akar, milyen szándékkal van, vagy milyen eredményt kíván, akkor két értelemben használják a kifejezést: előíró és leíró értelemben. Az előíró értelemben a szerencse természetfeletti, determinisztikus koncepció arról, hogy vannak olyan erők (pl. istenek vagy szellemek), amelyek előírják, hogy bizonyos események hogyan történjenek, ahogyan a fizika törvényei előírják, hogy bizonyos események bekövetkeznek. Ebben az értelemben használják, amikor azt mondják: „nem hiszek a szerencsében”. A leíró értelemben az emberek akkor használják, miután kedvező, kedvezőtlen vagy valószínűtlen események történnek velük.
A jószerencséhez és ellentétéhez, a balszerencséhez számos, kultúránként és koronként eltérő szokás kötődik aszerint, hogy a puszta véletlennek tekintik a hatását, vagy hitet, esetleg babonát társítanak hozzá. Több politeista vallásban a szerencsének saját istene van, mint például Fortuna istennő az ókori római,[3] vagy a hét szerencseisten a japán mitológiában. Daniel Dennett filozófus úgy véli, hogy „a szerencse puszta szerencse”, nem pedig tulajdon, személy vagy dolog.[4] Carl Jung a szerencsét szinkronicitásként látja, amelyet úgy ír le, mint „egy értelmes egybeesést”.
A szerencsét számos különböző módon lehet értelmezni, magyarázni.
Szerencse arra utal, ami egy ember irányításán túl történik. Ez a nézet magában foglal olyan jelenségeket, amelyek véletlenszerű történések, egy személy születési helye például, de ahol nincs bizonytalanság, vagy ahol a bizonytalanság lényegtelen. Ennek keretében három különböző típusú szerencsét lehet megkülönböztetni:
Egy másik nézet úgy tartja, hogy „a szerencse a valószínűség személyesnek vétele”. A racionalista megközelítés a szerencsére a valószínűség szabályait vetíti, és kerüli a tudománytalan hiedelmeket. A racionalista ember azt hiszi, hogy a szerencsében való hit gyenge érvelés miatt vagy vágyálom miatt van. Egy racionalista számára az, aki a szerencsében hisz, vagy arra gondol, hogy valami befolyásolta a szerencséjét, a "post hoc ergo propter hoc" logikai tévedésbe esik: ez azt jelenti, hogy mivel a két esemény egymás után történt, így bizonyosan kapcsolatban vannak egymással okozati összefüggésben is. Általánosságban:
A történik (szerencse-vonzó esemény vagy cselekedet) , és aztán B is megtörténik;
Ezért A befolyásolta B-t.
Kortárs szerzők a témával kapcsolatban úgy vélik, hogy a jó sors meghatározása a következő: az egyén, aki jó egészségnek örvend; fizikai és a mentális képességei lehetővé teszik számára, hogy elérje a céljait az életben; jó megjelenésű; boldog elmével rendelkezik, és nem hajlamos balesetekre.[5]
Racionalista szempontból az esélyt csak a megerősített ok-okozati kapcsolatok befolyásolják.
A szerencsejátékos tévedés és az inverz szerencsejátékos tévedés érvelési problémákat mutat a szerencse közös hiedelmeire vonatkozólag. Magában foglalja a véletlenszerű események kiszámíthatatlanságának tagadását: „nem dobtam még hetest egész héten, tehát mindenképpen fogok dobni ma este egyet”.
A szerencsével kapcsolatban jó pár spirituális vagy természetfeletti hiedelem létezik. Ezek a hiedelmek eltérőek egymástól, de abban a legtöbben egyetértenek, hogy a szerencsét spirituális eszközökkel befolyásolni lehet, és ez bizonyos rituálékkal, vagy bizonyos körülmények elkerülésével történhet meg.
A szerencse egy hit is lehet a szerencsés vagy szerencsétlen események bekövetkeztében. A szerencse egyfajta babona, amelyet a különböző egyének egyénileg értelmeznek.
Néhányan a szerencsét hamis elképzelésnek látják, amely azonban pozitív gondolkodásra sarkall, illetve az egyén választásait jobbítja. Mások, mint Jean-Paul Sartre és Sigmund Freud, úgy érzik, hogy a szerencsében való hit egy menekülés a személyes felelősség elől. Ezen elmélet szerint, aki úgy nyilatkozik magáról, hogy „sok balszerencse éri”, alapos kivizsgálás után kiderül róla, hogy kockázatos életmódot folytat. A személyiségpszichológiában leírják, hogy az emberek négy szempont szerint különböznek egymástól a szerencse vonatkozásában: a szerencsében való hitükben, a szerencse visszautasításában, szerencsés létükben, vagy szerencsétlen létükben[6] Azok az Emberek, akik a jó szerencsében hisznek optimistábbak, elégedettek az életükkel, jobb a hangulatuk.[6] Ha a „jó”, illetve „rossz” események mindenkivel véletlenszerűen előfordulnak, a jó szerencsében hívők a vagyonukban nettó nyereséget tapasztalnak, és fordítva igaz ez azokra, akik a balszerencsében hisznek. Ez egy egyértelműen öngerjesztő folyamat, így a jó szerencsében való hit egy adaptív mém lehet.
A szerencse a társadalom több vonatkozásában fontos tényező.
Egy játék inkább függhet szerencsétől, mint a képességtől, vagy erőfeszítéstől. Például a sakk nem használ semmiféle véletlenszerű tényezőt, ellentétben a dobókockával, míg a dominónál „a húzás szerencséje” van, amikor a darabot kiválasztja. A pókerben, különösen a közös asztalokon, a tiszta szerencse dönthet a nyerő kézről. A szerencse a játék folyamával véletlenszerű eseménnyel van meghatározva, mint például a kockadobás vagy kártyahúzás.[7] A szerencse pozitív (jó szerencse), ha a játékos helyzete javult, míg az negatív (balszerencse), ha romlott. Egy pókerjátékos, aki jól játszik (sikeres, győztes), azt mondja, hogy „nyerő szériában van”.[8] Jelenleg nincs tudományos kutatás, ami elmagyarázná, hogy némely nyerő játékosok, akik a jövedelmezőségüket a valószínűség és véletlen keverékeként látják, hogyan értelmezik a szerencsét a játékban.
„A véletlenre hagyás” egy módja a problémák megoldásának. Például egy érmét feldobnak egy sportesemény elején, hogy az eldöntse, hogy ki kezd.
A legtöbb kultúrában bizonyos számokat szerencsésnek vagy szerencsétlennek tekintenek. Ez különösen erős az ázsiai kultúrákban, ahol a "szerencsés" telefonszámok, gépjármű rendszámok, lakcímek megszerzését aktívan keresik, nem ritkán drágán. A számmisztika, ahogyan kapcsolódik a szerencséhez, közelebb áll a művészethez, mint tudományhoz, bár lehetséges, hogy a számmisztikusok és az asztrológusok ezzel nem értenének egyet. Összefügg az asztrológiával, valamennyire a parapszichológiával és a spiritualitással is, és szinte bármit tiszta számmá redukálnak, majd megkísérelnek vele valamilyen értelmes dolgot megtudni a valóságról, illetve megpróbálják megjósolni vagy kiszámítani a jövőt a szerencsés számok alapján. A numerológia népi jellegű, és akkor kezdődött, amikor az ember először tanult meg számolni. Az emberi történelem során számos kultúrában gyakorolták, a jóslástól az online jövendőmondásig.
Más gondolkodók, mint Thomas Kuhn kifejtették az esély szerepét a tudományos felfedezésekben. Richard Wiseman egy tízéves tudományos tanulmányt folytatott a szerencse természetéről, és feltárta, hogy az emberek nagymértékben befolyásolják a saját jó vagy rossz szerencséjüket. A kutatásai során kiderült, hogy a „Szerencsés emberek a jó szerencséjüket négy alapvető elv alapján teremtik. Képesek felismerni és megteremteni a feltárulkozó lehetőségeket, szerencsés döntéseket hoznak az intuíciójuk segítségével, önbeteljesítő próféciákat hoznak létre a pozitív elvárások alapján és rugalmas hozzáállásuk a balszerencsét jóvá változtatja”.[9] A kutatók azt vették észre, hogy a jó szerencse és a jó hangulat gyakran együtt fordul elő (Duong & Ohtsuka, 2000),[10] és hogy a szerencsés ember boldog és bizakodó, míg a szerencsétlen ember ideges és depressziós (Day & Maltby, 2003; Wiseman, 2003).[9][11]
Gautama Buddha, a buddhizmus alapítója arra tanította a követőit, hogy ne higgyenek a szerencsében. Azt tanította, hogy minden történésnek oka van, akár anyagi vagy spirituális dologról van szó, és nem történik szerencse véletlen vagy sorsszerűség miatt. Az erkölcsi ok-okozati összefüggések fogalma, a karma (Páli: kamma) a Buddhizmus központi fogalma.
Azonban a szerencsében való hit számos elsősorban Buddhista országban elterjedt. Thaiföldön a buddhisták verseket viselnek (takrut), vagy szerencse amulettet, amelyet szerzetesek károk elleni védelemmel áldottak meg.[12]
A hinduizmus azt mondja, hogy a helyes istentisztelettel, a körültekintő imával (Szanszkrit: Shri Lakshmi Sahasranam Pujan Vidhi) el lehet érni Lakshmi a Hindu pénz- és vagyonistennő áldását. A Lakshmi Parayan-t (ima) a Diwali napján szokták elmondani, a fény ünnepén. Abban az időben rangoli-t is készítenek a nappalik és udvarok dekoratív rajzait, és ezek a szerencse szent üdvözlőterületei.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.