From Wikipedia, the free encyclopedia
Salzburgi főegyházmegye (Archidioecesis Salisburgensis) | |
![]() | |
![]() | |
Elhelyezkedés | |
Ország | Ausztria |
Fölérendelt egyházkormányzat | Szentszék |
Esperesi körzetek | 17 körzet |
![]() | |
Statisztikai adatok | |
Terület | 9715 km² |
Lakosság | |
Teljes | 715 280 |
Egyházmegyéhez tartozók | 479 781 (67,1%) |
Plébániák | 210 |
További jellemzők | |
Egyház | római katolikus |
Rítus | római |
Alapítás ideje | 798 |
Székhely | Salzburg |
Székesegyház | Salzburgi dóm |
Papjai | 207 |
Vezetése | |
Pápa | Ferenc |
Érsek | Franz Lackner |
Segédpüspök | Andreas Laun |
Nyugalmazott püspök | Alois Kothgasser |
Térkép | |
![]() | |
Salzburgi főegyházmegye | |
Honlap | |
Salzburgi főegyházmegye weboldala Salzburgi főegyházmegye a Catholic Hierarchy-n | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Salzburgi főegyházmegye témájú médiaállományokat. |
A vidék első püspöke Salzburgi Szent Rupert, a bajorok apostola 696–715 között működött a területen. A székesegyházat Szent Virgil alapította (774). A salzburgi püspökséget Arno idején Nagy Károly kérésére Szent III. Leó pápa 798-ban érseki rangra emelte, így Arn lett Salzburg első érseke. A frank király Salzburgot bízta meg az Avar Birodalomtól újonnan meghódított volt Pannonia provincia északi részének – a jövendő szláv Alsó-pannoniai grófság – kereszténységre térítésével, az új érsekség ezért térítő püspököt küldhetett Pannoniába. [1] Az érsekek személyesen szenteltek templomokat a Balaton környékén. Ennek a munkának a 907-ben a magyarok vetettek véget, amikor Pozsonynál katasztrofális vereséget mértek a bajorokra, Theotmár salzburgi érsek is elesett a csatában.
Az érsekség már Nagy Károly idején kikerült a birodalmi tisztviselők fennhatósága alól (immunitás privilégiuma). 966-ban megkapta a vámszedés, pénzverés, vásártartás, és a világi bíráskodás jogát. II. Eberhard salzburgi érsek (1200–1246) hatalmas zárt birtoktestet alakított ki, ami 1322-ben önálló birodalmi tartománnyá vált, ahol az érsek rendelkezett minden világi hatalommal. A tartomány gazdagságát sóbányáinak köszönhette, a salzburgi dénár volt a középkor legfontosabb fizetőeszköze a Keleti-Alpok térségében. Az érsekek világi hatalma 1803-ig tartott (szekularizáció), majd 1815-ben megszűnt Salzburg önállósága, és Ausztria, illetve a Osztrák Császárság része lett.